KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 27. N:0 4. 21 



På samma sätt som den mer eller mindre rikliga förgreningen af kärnan otvetydigt 

 tyckes gå hand i hand med utbildningen af cellens omfång, så synas äfven dessa egen- 

 domliga veckbildningar stå i det intimaste konnex med den mer eller mindre stora funk- 

 tionela betydelsen af den körtelartade cellen. 



Samma med ökad funktion förefintliga morfologiska stegringsgrader finner man äfven 

 gälla med afseende på den trikogena cellen; ökade kraf på körtelcellens verksamhet fordra 

 äfven en kraftigare utbildning af sjelfva håren. 



Jag skulle vilja uttala den förmodan, att nämda veckbildningar stå i intimaste sam- 

 band med förändringar af kärnans färgbara innehåll. Jag har nemligen kommit på denna 

 tanke på grund deraf, att jag särdeles ofta funnit kromatinkornen, hvilka under cellens 

 arbete uppträda under form mera af skollor än rundade korn, kring dessa veckbild- 

 ningar vara synnerligen fåtaliga och kärnan derstädes ofta nästan vakuoliserad, under det 

 att körtelcellens ovanligt stora kärna, då cellen efter allt att döma befinner sig i relatif 

 hvila, företer en kromatim-ikedom så stor, att den samma fullkomligt täcker de akroma- 

 tiska bildningarna. — I öfrigt tyckes under hvila kromatinet, i form af runda större och 

 mindre korn, vara mera likformigt fördeladt inom kärnan. Dock kan man med starka 

 förstoringar urskilja en viss nätformig anordning af en del af den kromofila substansen 

 (se Tafl. I, fig. 6 b, der cellen befinner sig i hvila!). — Derjemte finner maii ej sällan en 

 nucleolus, som liknar den man kan iakttaga hos den trikogena cellen. 



I och med det att jag sålunda såsom en face uti cellens sekretoriska arbete ser en 

 omvandling och möjligen äfven ett aflägsnande ur kärnan af en viss del af dess kroino- 

 fila substans, har jag också gifvit något uttryck åt den förmodan jag hyser, att denna 

 samma del af kärnans rikliga anhopning af kromatinkorn är af helt annan natur, än den 

 man vanligen tillägger kärnans färgbara innehåll. — Jag skall mera vidlyftigt återkomma 

 till detta ämne i följande afdelning af mitt arbete, uti hvilken körtlar skola skildras, der 

 de olika sekretionsfacerna äro lättare att bestämma och kontrollera. 



Jag vill dock redan nu nämna, att genom studiet af de hudkörtlar, hvilka skola 

 behandlas i nästa afdelning, torde otvetj^digt framgå, att dessa veckningar af kärnmem- 

 branen äi-o orsakade af egendomliga protuberansbildningar, utgående från cellprotoplasman 

 in mot kärnan. Hvad man emellertid med afseende på dessa protuberansbildningar kan 

 finna redan hos de hårförande hudkörtlarna, är att de (se Tafl. I, fig. 6 a!) innesluta en 

 särdeles stor rikedom af kromosomer, att kärnan omki'ing dessa protuberanser är nästan 

 vakuoliserad, endast genomdragen af fina linintrådar i mer eller mindre nätformig anord- 

 ning, och att fina kanaler, ofta tydligt uttalade, löpa från dessa protuberanser i perifer 

 riktning för att sammanflyta i den körtelartade cellens utföringsgång. 



Särdeles inom Lasiocampiderna och Acronycterna, tillhörande hufvudgruppen Bombyces, 

 har jag återfunnit dessa protuberansbildningar i ojemförligt stor talrikhet. Det äi* för öfrigt 

 mycket vanligt, att man inom dessa grupper kan iakttaga flera dylika protoplasmatiska processer, 

 förenade till en handliknande bildning, skjuta djupt in i kärnan (se t. ex. Tafl. IV, fig. 1 a!). 



Men det hårbärande hudorganet refererar sig äfven till ett visst sinnesorgan. Finner man 

 emellertid såväl den trikogena cellen med hennes kutikulära bildningar som ock den körtel- 

 artade cellen inom skilda grupper af lai'vvei"lden förete stora och vigtiga skiljaktigheter, 

 tyckes deremot sinnesorganet — så vidt jag kunnat finna — vara alltigenom det samma. 



