KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANnLlNGAR. BAND 27. N:0 4. 23 



Jag har funnit de större nervbanorna arboriscent förgrenade, under det att de mera 

 perifera utlöparna dela sig dikotomiskt. Dessa senares förgreningar erhålla delvis sin afslut- 

 ning i en bipolär gangliecell (se Tafl. I, fig. 1 !), rund eller något oval, hvilken förrnedelst en 

 terminal process, antingen långt utdragen och ogrenad slutar i en härbildning, eller i form 

 af endast ett kort stift skjuter upp mellan epidermisceller till hudkutikulans djupa be- 

 gränsning. I betraktande deraf, att sålunda aldrig terminala processer fullständigt saknas 

 hos ifrågavarande ganglieceller, torde man väl ej vara berättigad att tala om delvis uni- 

 polara celler. 



I regel refererar sig endast en gangliecell till den enskilda hårförande hudkörteln. 

 Det är dock ingalunda sällsynt att finna flera, åtminstone tvenne ganglieceller, tillhörande 

 samma hudkörtel. Dessa celler stå dock icke i samband med en och samma nervbana, 

 utan referera sig till skilda nervgrenar. — Mitt undersökningsmaterial har således heller 

 aldrig företett bilder, som varit egnade att konstatera vom Rath's ofvan anförda och nu 

 senast i år (1894) ånyo framhållna ^ uppgift om grupper af sinnesceller, tillhörande såväl 

 en enda hårbildning som ock en och samma nervfascikel. Erinras bör dock härvid, att 

 v. Rath, såsom ofvan framhållits, omtalar endast en gangliecell till den enskilda hår- 

 bildningen hos fjärilpalpen. 



RiNA MoNTi säger sig derjemte hafva iakttagit multipolara, triangulära ganglieceller. 

 Afven denna iakttagelse är jag i tillfälle att bekräfta. 



Jag har funnit dylika ganglieceller (se Tafl. I fig. 5!), än utgående i samband med 

 ofvan skildrade ganglieceller från de epidermala nervbanorna, än utgörande ändpunkter 

 för någondera af samma nervbanors terminala förgreningar. Deras spets fortsätter sig i 

 respektive nervgrenar, deras bas vetter i perifer riktning. För öfrigt firmer man dem 

 intaga ett mycket nära läge intill de hårförande hudkörtlarna. 



På mera lyckade preparat har jag iakttagit, hurusom från dessa multipolara ganglie- 

 celler utgå dels tvenne större pi'ocesser från cellernas basala vinklar, dels äfven ett eller 

 tvenne smärre utskott från sidorna. Af de mindre utlöparna plägar den ena, då två 

 sådana äro för handen, under ett ofta något rekurrent förlopp böja in mot hudkörtelns 

 celler för att å dessas omfång med ett mindre antal, något varicösa grenar fritt sluta i 

 små ändförtjockningar. Den andra, hvilken allt efter hudkörtlarnes utbildning är svagare 

 eller kraftigare uttalad än den förra, utbreder sig på ett större eller mindre område, äfven- 

 ledes med varicösa, terininalt förtjockade ändförgreningar. De större processerna äro ut- 

 märkta geuom sin ofta mycket stora längdutsträckning. Under sitt sinsemellan diver- 

 gerande förlopp utsända de åt båda sidor mer eller mindre rikligt förgrenade terminala 

 processer, hvilka äro varicösa och sluta med spetsplattor. Då endast en mindre process 

 utgår från den multipolara gangliecellen, plägar den gren som förser hudkörtelns celler 

 utgöra någon af de första utskotten från den respektiva större processen. 



Det är emellertid dessutom regel att båda eller endera af den multipolara ganglie- 

 cellens större utlöpare med en eller flera processer öfvergår i eller rättare sagdt sluter 

 sig till en närliggande nervbana och sålunda deltager uti den rikliga plexusbildning, som 



^ Ueber die Nervenendiguiigen der Haiitsinnesoi-gane der Artliropoden nact Behandlung mit der Metliylen- 

 blau- u. Chromsilbermethode. — Beriobte der Naturforschenden Gesellschaft zu Freiburg i. B., Bd IX, Heft. 2. 



