24 HOLMGREN, STUDIER ÖFVER HUDENS OCH DE KÖRTELARTADE HUDORGANENS MORFOLOGI. 



utbreder sig under epidermis. Vid denna nätformiga anordning af nervbanorna är det 

 dock icke endast under nyss skildrade förmedling af de multipolara gangliecellerna som 

 förbindelserna^ komma till stånd. Afven direkta banor förefinnas talrikt. 



Slutade den multipolara gangliecellens skilda processer med fria varicösa ändar, så 

 synes detta förhållande göra sig gällande äfven med nerverna sjelfva, hvilkas ändutlöpare, 

 med undantag af dem som sluta i ofvan skildi-ade olika slag af ganlieceller, finna sin af- 

 slutning genom mer eller mindre rikligt förgrenade, varicösa samt fria, aldrig sinsemellan 

 anastomoserande, spetsförtjockade processer. 



Förutom gangliecellernas runda eller ovala kärnor kan man iakttaga utefter nerv- 

 banorna andra kärnor, hvilka framför allt genom sin anordning, men äfven genom sitt 

 utseende gifvetvis äro att uppfatta såsom perineui^ala kärnor. Oftast intaga de sitt läge 

 uti nervbanornas eller de större gangliecellsprocessernas greningspunkter; äfvenså uti de 

 punkter, der banor inträda från den ena nervfaseikeln i den andra. Dock kan man äfven 

 finna dem på andra ställen af nerverna. — De hafva ett oftast ovalt utseende, och an- 

 gränsande delar af nervbanan visa tydligt, att kärnan tillhör nervens hylle. Vid öfver- 

 gången mellan nerv och gangliecell finner man i regel en dylik kärna. 



Redan år 1880 lemnade Viallanes ^ en skildring af nervförhållandena hos insekters 

 hud, och den allmänna sats han uti detta hänseende drog af sina undersökningar måste 

 väl, trots sin ofullständighet, anses vara ganska riktig, om man ock af oi'dalydelsen skulle 

 känna sig frestad misstänka, att äfven nervhyllets celler fått spela rollen af ganglieceller 

 — ett misstag, hvartill för öfrigt flera forskare gjort sig skyldiga. Viallanes säger nem- 

 ligen, att man finner »sous 1'hypoderme — — — un plexus extrémement riche de cellules 

 ganglionaires qui d'une pai^t est uni avec des centres nerveux principaux, d'autre part 

 émet des branches nerveuses terminales sensitives». 



De multipolara gangliecellernas nära relation till cellerna uti de på annan nervväg 

 sinnespercipierande hudkörtlarna — hvilkas celler för öfrigt ej erhålla innervation från 

 annat håll — har ledt mig på den tanken, att dessa gangliecellers utlöpaxe skulle möj- 

 ligen utgöra trofiska och sekretionselement och sålunda ej vara af sensibel natur. 



Af dessa mina undersökningar torde sålunda framgå, att nervbanorna i huden äro af 

 olika natur: dels sensibla, dels trofiska och sekretoriska. De förra uppträda i huden dels såsom 

 fritt slutande nervgrenar, dels i direkt förbindelse med specifika sinnesceller och torde 

 förhälla sig gent emot larvens centralorgan så som vom Rath '" funnit det vara händelsen 

 med likartade nervbanor hos Niphargus: »die einen von der Pei-ipherie dem Centralorgan 

 zustreben, um in demselben mit einer feinen Verzweigung, und ohne direkte Kontinuitet 

 mit einer Gangliezelle frei auszulaufen, und ferner Nervenendigungen, die von Ganglie- 

 zellen des Centralorgans nach der Peripherie gehen». Jag har dock, såsom vom Rath 

 hos Nipharijufi, icke kunnat finna dessa senare, fria nervgrenar i huden intränga uti håren, 

 utan utbreda de sig hos lepidoptei^larverna under och emellan epidermiscellerna. — Detta 

 utbredningssätt för de sensibla banorna i huden öfverensstämmer ju äfven med hvad 

 Retzius '^ funnit hos Polychceterna (Nereis). — De trofiska och sekretoriska banorna åter 



' Sur les terminaisons sensitives dans le peau de quelques insectes. Comptes leudus, 1880. 

 - 1. c. Ber. d. Naturf. Ges. Freib. 

 " 1. c. 



