KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 27. N:0 4. 33 



Fam. Papilionidae. 

 a. Papilio machaon Lin. 



(TaH. II, figg. 1 a och 1 b.) 



Wallengren ^ omtalar, att larven »är såsom yngre svart med korta, vid roten pärl- 

 färgade taggar och har en hvit fläck på ryggen; men såsom äldre försvinna taggarna och 

 färgen blir grön — — — med svarta ringar, prydda af rödbruna punkter.» — Vid den 

 histologiska undersökningen af späda machaonlarvers hud har jag funnit, att denna af 

 Wallengren framhållna karakter är af ett i phylogenetiskt hänseende ganska stort intresse, 

 i det att dessa af nyss nämda forskare angifna taggar ej äro annat än papillära excre- 

 scenser af huden, hvilka bära hårbildningar, till sina strukturförhållanden fullkomligt 

 sammanfallande med hudkörtlarna hos såväl den äldre som yngre larven till Parnassius 

 apollo Lin., under det att samma körtlar hos den fullt utvecklade machaonlarven i knap- 

 past något enda hänseende liknar öfriga papilionidéers. 



Under tidigare skeden (Tafl. II, fig. 1 b) nå hudkörtlarnas celler rätt betydligt 

 nedom epidermiscellernas basala yta. — Porkanalens profunda del är kort och ganska 

 bred, och äfven den superficiela är temligen grund, svartpigmenterad samt ligger med sin 

 botten i nivå endast med hudkutikulans fria yta. — De porbildande epidermiscellerna 

 hafva också utvecklat endast en obetydlig kutikula. — Håret är kort, men ganska 

 kraftigt. — Hudkutikulan öfverstiger i höjd endast i ringa mån höjden af de högt 

 kubiska epidermiscellerna, hvilka förete en diffus pigmentering. Kutikulans fria yta är 

 försedd med små vårtformiga upphöjningar, hvar och en svarande mot en underliggande 

 epidermiscell. 



Under senare utvecklingsstadier (Tafl. II, fig. 1 a), då larven för blotta ögat synes 

 »slät, naken» (Wallengren) och då hår ej ens med loup kunna upptäckas, förete hud- 

 körtlarna deremot ett mycket reduceradt utseende. Cellerna, den trikogena och den körtel- 

 artade, nå nemligen endast obetydligt nedom epidermiscellernas basala yta, på samma gång 

 som de förete en mj^cket liten utsträckning på bredden. Aldrig har jag kunnat iakt- 

 taga någon protuberansbildning eller sekretorisk omvandling af kärnan, — något som 

 jemte hela hudkörtelns och hårets reducerade tillstånd tyckes tala för, att dessa körtlar 

 under larvens senare stadier ej funktionera annat än såsom ledare för sinnescellens perifera 

 utlöpare. — Den profunda delen af porkanalen är, i saraband med den i förhållande till 

 epidermiscellernas höjd nästan dubbelt så höga hudkutikulan, mycket utdragen och smal; 

 på samma gång som den superficiela är af ytterligt ringa höjd och med sin fria rand 

 endast högst obetydligt öfverskjuter hudens yta. — Håret är särdeles kort och smalt. — 

 Hudkutikulans fria yta är tätt besatt med små taggar, af hvilka en riklig mängd svarar 

 mot de enskilda epidermiscellerna. — Dessa senare äro höga och smala, cylindriska. 



■* Skandinaviens dagfjärilar, Malmö 1853, p. 175. — Aurivillius beskrifver i sitt eljest så omfångs- 

 rika arbete »Nordens fjärilar», Stockholm 1888 — 91, i allmänhet endast de senare utvecklingsstadierna hos fjäril- 

 larverna. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 27. N:o 4. 5 



