36 HOLMGREN, STUDIER ÖFVEll HUDENS OCH DE KÖRTELARTADE HUDORGANENS MORFOLOGI. 



porkanalen. Detta förhållande låter oss uti ifrågavarande hudkörtlar se enkörtliga torne- 

 hildningar. — Hudkutikulan är särdeles mäktig, flera gånger högre, än de cylindriska 

 epidermiscellerna, och företer på sin fria yta små papillära excrescenser, hvar och en 

 svarande mot en underliggande epidermiscell. 



Fam. Nymphalidae. 



(Tafl. II, tigg. 5, 6, 8, 9 och 10.) 



a. Vanessa Fabe. 



(Tafl. II, figg. 8 och 9.) 



Den underfamilj, till hvilken Vanessaslägtet räknas, Nyraphalina^, karakteriseras med 

 afseende på larvernas utseende i allmänhet och med endast få undantag {Apatura) af 

 exquisit torniga utskott, som i bestämd anordning springa ut från den mer eller mindre 

 håriga huden. — Alla de arter af ifrågavai-ande slägte, som jag haft att undersöka, näm- 

 ligen antiojja Lin., io Lin., c-alhum Lin. och urticce Lin., förete såväl under yngre som 

 äldre utvecklingsperioder, med afseende på de histologiska detaljerna i byggnaden af tornar 

 och hudkörtlar, sinsemellan i det närmaste analoga förhållanden. 



Under yngre stadier, då tornar ännu ej blifvit utbildade, finner man de måttligt 

 utvecklade hudkörtlarna endast högst obetydligt nå nedom epidermiscellernas basala yta 

 (se Tafl. II, fig. 10, tillhörande en ArgynnisA&rv i samma utvecklingsskede, der fullkom- 

 ligt enahanda karakterer iakttagas!). — Porkanalens epidermisceller hafva utbildat en 

 särdeles mäktig kutikula, hvilken i form af en papillär excrescens höjer sig öfver hudens 

 fria yta. Den superficiela delen af porkanalen är mycket grund och sitter högt upplyftad 

 öfver hudens yta. — Håren äro temligen långa. — Hudkutikulan bär på sin fria yta 

 taggar, af hvilka hvar och en svarar mot en underliggande epidermiscell. 



Under senare skeden (fig. 8) förete både huden och hudkörtlarna nästan analogt 

 utseende; dock finner man den secernerande cellens utförin^skanal vara beo^ränsad af en 

 mer än vanligt kraftig kutikularmembran, hvilken vid inträdet uti hårets centrala del är 

 förstärkt af spiralvridna kitinlister. — Epidermiscellerna äro kubiska till högt kubiska och 

 diöust pigmenterade. 



Hvad som emellertid särskildt kai'akteriserar de mera utvecklade skedena är när- 

 varon af utpreglade tornebildningar. Dessas egentliga natur har jag redan förut skildrat 

 (sid. 30) och vill derför i detta sammanhang endast framhålla, att tornens förekomst här, 

 liksom annanstädes, gar hand i hand med den mäktiga 'utbildningen i allmänhet af den 

 prof Linda porkanalens kiitiktda. — Hudkörtlarna uti tornen äro i allmänhet af relatift 

 ringa utbildning, långt utdragna och smala och sätta vanligen i sned riktning igenom 

 kutikulan (fig. 9). Endast den superficiela delen af porkanalerna skjuter öfver kutikulans 

 fria yta, hvilken senare är slät, ej försedd med taggar. Tornens kutikula är derjemte 

 lägre än för öfrigt öfver hudytan och låter urskilja, förutom en riklig och tydlig hori- 

 zontal skiktning, tvonne ytliga zoner: en yttre svartpigincnterad och irmanför denna en, 

 som med liflighet färgas af anilinfärger. Epidermiscellerna äro diffust pigmenterade, smala 



