38 HOLMGREN, STUDIER ÖFVBR HUDENS OCH DE KÖRTELARTÅDE HUDORGANENS MORFOLOGI. 



epiderraiscellernas basala yta. — Den profunda porkanalens epidermisceller hafva utveckla,t 

 en mäktig kutikula, som papill-liknande höjer sig öfver hudens yta. Den superficiela por- 

 kanalen är grund och högt lyftad öfver hudens yta. — Håren äro korta och i spetsen 

 uppgrenade. De skilda grenarna äro sinsemellan förenade genom en membran. — Hud- 

 kutikulan är temligen tjock och företer på sin fria yta små vårtformiga upphöjningar, hvar 

 och en svarande mot en underliggande epidermiscell. — Denna senare företer ett kubiskt, 

 mer eller mindre pigmenteradt utseende. 



Afven en annan form af hudkörtlar, dock sannolikt ej stående i samband med sinnes- 

 celler, påträffar man på det veutrolaterala omfånget af denna larvs segment (fig. 12). — 

 De hafva emellertid redan ofvan beskrifvits (se sid. 29!). 



Closterocera. 

 Fam. Sphingidae. 



(T.fl. III, figg. 1—5.) 



De representanter för denna familj, hvilka jag varit i tillfälle att undersöka, kuima 

 indelas uti Ivenne grupper, från hvarandra särdeles tydligt skilda. Den ena af dessa visar 

 sig alldeles otvetydigt ega ej så obet3'dlig frändskap med dagfjärilarna, måhända äfven 

 med Saturnidas bland Bonibyces; den andra deremot, för så vidt jag kunnat döma af mera 

 utvecklade skeden, tyckes tendera åt något annat håll. Mitt material har emellertid varit 

 för otillräckligt, för att jag skulle kunna påvisa någon öfverensstämmelse mellan sist an- 

 tydda grupp och andra fjärilgrupper. 



Till den förra typen hänför jag slägtena Smerinthus O. och Sphinx Lin., till den 

 senare slägtet Deilephila O. De båda förstnämda slägtena skulle sålunda förete med af- 

 seende på hudkörtlarna delvis öfverensstämmande förhållanden med vissa grupper inom 

 Bombyces och Rhopalocera. Man har derför också att vänta att, liksom inom dagfjärilarna, 

 finna hos Sphinxerna en jemförelsevis hög differentiering af de porbildande epidermiscellerna, 

 möjligen med utbildning af typiska tornar. Inom de skandinaviska formerna af Smerinthus 

 och Sphinx finner man visserligen icke extrema tornebildningar, frånsedt analhornet, men 

 icke desto mindre en mäktig porkutikula. Jag skulle dock hålla för troligt, att det gifves 

 utomeuropeiska sphinxformer, hvilka äro försedda med typiska tornar. 



a. Smerinthus O. 



(Tafl. III, figg. 3 a och 3 b.) 



Enligt Wallengren ' är hvarje larv till detta slägte »öfverallt betäckt med fina, 

 vårtlika upphöjningar, hvilka förorsaka, att han kännes skarp och ojenni i huden, då man 

 vidrör honom.» 



Den nyldäckta larven karakterisera,s genom temligen långt utdragna här. Granskar 

 man dessa senare mikroskopiskt pä tväi-snitt, fiinier man, hurusom en del af dessa förete 



* Skandinaviens lictoi-oc^jrfjiiriliu', föi-sta delun, IjUikI 18C3, p. 12, 



