40 HOLMGREN, STUDIER ÖFVKR HUDENS OCH DE KÖRTELARTADE HUDORGANENS MORFOLOGI. 



larven färgas sålunda af saffranin icke briljant brandgul, utan mörkt blåaktig, — ett 

 absorptionssätt af nämda färg, som utmärker en öfvergångsform mellan hudkutikulans 

 hårdare modifikation och de porbildande epidermiscellernas difiFerentierade kutikula. 



Under senare skeden är ligustrilarven alldeles slät. Endast de ventrala och fläckiga 

 spetsarna af sidoteckningarna förete små upphöjningar. Dessa senare svara mot persiste- 

 rande körtelbildningar med det utseende, som ofvan skildrats. — Af det hudömsnings- 

 skede, under hvilket förändringen af hudens struktur försiggår, kan man finna ett särdeles 

 vackert exempel på (fig. 1 c) en reduktion af temligen extremt difterentierade poi^bildande 

 epidermisceller till vanliga hudceller. Jemför man nemligen Tafl. I, fig. 4, som återgifver 

 en hudömsning, ur hvilken framgå hudkörtlar med det utseende man iakttager hos Sme- 

 )-i7itIm.'<-\arvern& — , med Tafl. III, fig. 1 c, finner man tydligare än af hvarje beskrifning 

 dels denna reduktion af porbildande epidermisceller, dels den skiljaktighet i utseendet af 

 de respektive hårbildningarna, som framgår af nämda epidermiscellers regressiva meta- 

 morfos. — Tafl. III, fig. 1 a återgifver utseendet af den fullväxta ligustrilarvens hud- 

 körtlar, sådana de te sig några dagar efter den exuviation, som är återgifven å Tafl. Ill, 

 fig. 1 c. De porbildande epidermiscellerna hafva utvecklat en synnerligen obetydlig kutikula, 

 hvilken endast i form af en tunn membran bildar väggen uti den profunda. porkanalen. 

 Denna senare är, på grund dels af hudkutikulans stora tjocklek, dels af de starkt reducerade 

 hudkörtelcellerna, lång och smal. Den superficiela porkanalen, hvilkens perifera omfång 

 ligger ungefär i nivå med hudkutikulans fria yta, är liten och grund. — Håret är äfven- 

 ledes fint och mycket kort. — Hudkutikulan är särdeles hög, och hennes fria yta är ytter- 

 ligt fint knottrig. 



Analhornet närmar sig hos den yngre ligustrilarven, i lika hög grad som motsva- 

 rande hudkörtlar, med afseende på kutikulans utseende, en tornebildning. — Hos den äldre 

 larven utgör analhornet morfologiskt endast en enkel utstjelpning af den allmänna huden, på 

 samma gång som ju de porbildande epidermiscellerna reducerats till vanliga epidermisceller. 



c. Sphinx pinastri Lin. 



(Tall. III, fig. 2.) 



Jag har varit i tillfälle att granska endast en äldre larv, och denna har företett, med 

 afseende på hudkörtlarnas utseende, nästan identiska förhållanden med di'ni hos den full- 

 växta lu/ustr/-\a,v\en. — Under hudkutikulans perifera skikt plägar man finna genom 

 iritussusception aflagrade runda hartzdroppar. 



(1. Deilephila Lasp. 



(Tafl. III, figg. 4 ocli ,0.) 



Detta slägte, som (uiligt de flesta luivarande författare innesluter de inom Skandi- 

 naviens gränser funna arterna galii Rott., ewpliorhicn Lin., livornica Esr., nerii Lin., 

 elpenor Lin. och porcellus Lin., har Wallencjren ' uppdelat uti tvetme, nemligen Deilephila 

 (iiniefattande bland andra galii Rott.) och Choerorampn (upptagande elpenor Lin., jtor- 



' 1. c. p. :iC ocli 42. 



