44 HOLMGREN, STUDIER ÖFVER HUDENS OCH DE KÖRTELARTADE HUDORGANENS MORFOLOGI. 



Under senare skeden (Tafl. III, fig. 9 a) finner man härbildningarna å papillerna, 

 der hudkörtlarna nått sin mest extrema utbildning, vara kraftigt uttalade och ansenligt 

 sänkta under epidermiscellernas basala yta. Båda de ingående cellerna, den trikogena och 

 den secernerande, äro thecabildande. Den senare cellen eger förgrenad kärna. Derjemte 

 är man i tillfälle att såväl hos den trikogena som den körtelartade cellen iakttaga en 

 stor rikedom på protuberansbildningar från cellkroppen in mot kärnan, — ett för- 

 hållande, som står i samband med och utgör ett morfologiskt uttryck för den stora 

 funktionelt sekretoriska betydelse de hårförande hudkörtlarna ega hos denna arts, liksom 

 hos alla Lasiocampidernas larver. — Den profunda porkanalen är kort och bred. De por- 

 bildande epidermiscellernas kutikula är oansenligt differentierad. - — Den superficiela por- 

 kanalen är jemförelsevis ansenligt djup, med sina väggars perifera del något papillformigt 

 höjd öfver hudkutikulans fria yta. Membrane péripilaire intager en perpendikulär ställning. 

 ■ — Håret är långt, dess centrala kanal bred. — Hudkutikulans fria yta är småknottrig. 

 — De pigmenterade epidermiscellerna äro kubiska. 



Förutom dessa jemförelsevis mäktigt utvecklade körtlar, hvilka särskildt å de papil- 

 lära excrescenser, som Aurivillius benämt »köttiga utskott», nått sin omfångsrikaste ut- 

 bildning, finner man äfven här och hvar öfver hudens yta mindre körtlar af något annor- 

 lunda struktur (Tafl. III, fig. 9 b). 



Dessa senare körtelbildningar nå endast i relatift mindre mån nedom epidermis- 

 cellernas basala yta. Den secernerande cellen utmärker sig genom sin stora rikedom på 

 till större delen perpendikulärt förlöpande sekretvägar, hvilka, i sin perifera del kitinösa, 

 konfluera till bildandet af centralkanalen uti ett jemförelsevis svagt och i någon mån intill 

 ki'oppsytan böjdt hår. — Den profunda porkanalen är kort och bred; den superficiela är 

 grund och når med sin fria mynning ej öfver hudkutikulans 3^ta. — Den morfologiska 

 betydelsen af dessa hårbildningar skall närmare framhållas vid skildringen af analoga 

 körtlar hos Lasiocampa ilicifolia Lin. 



b. Lachnocampa rubi Lin. 



(Tiifl. III, fig. 10.) 



Larven till denna fjäril, som enligt Wallengken ' »är beklädd med kortare och 

 längre, täta, sammanfiltade hår», eger enligt Aurivillius" »två slags behåring, dels längre 

 glesare stälda, upprättstående stickelhår, dels tätt packade kort.a filthår.» 



Såväl under tidigare som senare skeden, och särdeles under de senare, är man visser- 

 ligen i tillfälle att iakttaga någon skiljaktighet i omfång de olika hudkörtlarna emellan. 

 Alla synas de dock ega enahanda struktur och vara mera diffust utbredda. — Körtlarna 

 äro tcmligen kraftigt utbildade och sänka sig flaskformigt nedom epidermiscellernas basala. 

 yta. — Den secernerande cellens förgrenade kärna företer rikliga protuberansbildningar. 

 Endast den perifera, i den profunda porkanalen infattade delen af samma cell är theca- 

 liknande. — Den profunda porkanalen är lång o(;h ovanligt smal; den superficiela, svart 



> I. i:. ]). 90. 

 ^ 1. <;. j). 6.3. 



