KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 27. N:0 4. 49 



färgas mörkt blått af saffranin. Man skulle derför i dessa enkelkörtliga hudpapiller 

 kunna se en öfvergångsform från en vanlig hudexcrescens till en enkörtlig törne. — 

 Do ofvan nämda taggformiga utskotten å larvens dorsala yta, äfvenså analtaggen, äro af 

 alldeles likartad natur. — Den allmänna hudkutikulan är ej af någon ansenligare tjock- 

 lek ; på sin fi-ia yta försedd med pilspetsformade taggar, hvar och en svarande mot en 

 underliggande epidermiscell. — Epidermiscellerna äro i allmänhet högt kubiska och diffust 

 pigmenterade. 



Om den egendomliga körtelmodifikation (fig. 4 b), som uppträder på det ventro- 

 laterala omfånget af thoracalsegmenten, har redan förut ordats (sid. 28). 



Fam. Notodontidae. 



(Tafl. IV, figg. 5 a— 5 d onh Tafl. V, figg. 1—6.) 



Det gäller såsom en allmän regel beträffande de olika representanterna för denna 

 stora familj att hudkörtlarna, åtminstone under något af de tidigare skedena af larvernas 

 utveckling, förete genomgående de karakterer, hvilka utmärka samma bildningar under 

 alla larvens utvecklingsstadier hos fam. Drepanulidce. 



a. Cerura Schr. 



(Tan. IV, figg. 5 a— 5 d.) 



Enligt AuRiviLLius ^ äro hithörande larver försedda med analspröt, hvilka innehålla 

 fina mjuka trådar, som kunna utskjutas och indragas. — Såsom ung har larven upptill å 

 hvardera sidan af första leden en småtaggig törne. 



De hithörande arterna vinula Lin., hijida Hubn. och furcula Lin. förete likartade 

 förhållanden med afseende på hudkörtlarnas byggnad. 



Såsom nyhläckt finner man redan larvens hudkörtlar rätt ansenligt utvecklade (fig. 5 d) 

 och nående i någon mån nedom epidermiscellernas basala yta. Den secernerande cellen 

 är thecabildande. — Den profunda porkanalen är kort, den superficiela är grund och sitter 

 ej oansenligt lyftad öfver hudens yta, beroende på den papillära utbugtning af huden, uti 

 hvilken hårbildningen sitter infattad. — De porbildande epidermiscellerna hafva icke ut- 

 vecklat någon ansenlig kutikula. — Håret är temligen kort, men kraftigt. — Hudkutikulans 

 fria yta är i flertalet fall svartpigmenterad och försedd med pilspetsformade taggar, hvar 

 och en svarande mot en undei-liggande högt kubisk och diffust pigmenterad epidermiscell. 



Under ett senare utvecklingsstadium finner man hudkörtlarna till alla delar öfver- 

 ensstämmande med samma bildningar hos Drepanuliderna; sålunda en papillformig upp- 

 höjning, hvilken närmar sig till den enkörtliga tornebildningen; samma intracellulära 

 körtelkapillarer hos den secernerande cellen och samma svartfärgning af kapillärernas inne- 

 håll med osinium (fig. 5 a). 



1 1. c. p. G9. 



K. Sv. Vet. Akad. Haiidl. Band 27. N:o 4. 



