54 HOLMGKEN, STUDIER ÖFVEK HUDENS OCH DE KÖKTELAliTADE HUDOKGANENS MORFOLOGI. 



Hela denna stora och artrika familj, hvilken i allmänhet utmärker sig med afsecnde 

 på de hårförande hudkörtlarna genom en ojemforligt mäktig och understundom äfven egen- 

 domlig utbildning af de körtelartade cellerna, kan dock, att döma af de representanter, 

 hvaröfver jag förfogat, naturligen uppdelas i trenne eller måhända riktigare uti fyra skilda 

 hufvudgrupper, mellan hvilka man dock ej så sällan är i tillfälle att iakttaga förmedlande 

 öfvergångsformcr. Särdeles har jag trott mig finna, att dessa senare äro att söka förnäm- 

 ligast inom underfamiljen Acromjctinw, hvilken grupp sålunda torde vara den jemförelsevis 

 minst naturliga och afrundade. Deremot framträda underfamiljerna Arctiince och Orgyiince 

 genom sina pregnanta och väl afgränsade karakterer. — Hvad beträffar underfamiljen Nyc- 

 teolince synes den mig närmast ansluta sig till underfamiljen ArctiincB. 



a. Sarrothripus Revayanus, var. degeneranus Hubn. 



(Tafl. V, tig. 9.) 



Enligt AuRiviLLius ^ äro håren hos denna larv få och enstaka, mycket fina men långa. 



Såväl under yngre som äldre utvecklingsskeden finner man hudkörtlarna och särdeles 

 den secernerande cellen skjuta ansenligt nedom epidermiscellernas basala )4a. — Den tri- 

 kogena cellen bildar en djup, skålformig theca. — Den secernerande cellen deremot, som 

 företer ett mycket långdraget utseende, bibehåller i form af en pedunkel sin protoplasma- 

 tiska natur ända upp i hårets centrala kanal. Kärnan är särdeles stor och ovanligt rikligt 

 granulerad. — Den profunda poi'kanalen nära nog saknas. - — De porbildande epidermis- 

 cellerna äro derför också fullkomligt öfverensstämmande med öfriga epidermisceller. — 

 Den superficiela porkanalen deremot är särdeles djup, till sin höjd öfverträftande hud- 

 kutikulans tjocklek, i det att den fria mynningen skjuter något öfver hudens fria yta. — 

 Håren äro, såsom ofvan nämts, långa och fina. — Den ej synnerligen tjocka hudkutikulan 

 företer på sin fria yta ytterligt fina, tätt stående taggar. — E])iderniiscellerna äro kubiska. 



b. Arctia caja Lin. 



(Tafl. V, fig. 10.) 



Såväl enligt Wallengren ^ som Aurivillius "^ äro hithörande larvers vårtor försedda 

 med långa penslar af utspärrade hår. 



Under nenare utvecklingsstadier finner man hudkörtlarna betydligt sänkta nedom 

 epidermiscellernas basala yta. — Den trikogena cellen bildar en särdeles vid theca. — 

 Den körtelartade cellen, som är betydligt utdragen på längden, företer en smal perifer 

 del, hvilken bibehåller sin protoplasmatiska natur ända upp i hårets centrala kanal. Fina. 

 kutikulära gångar löpa genom denna cellens halsdel ui)p uti håret. Kärnan är af en 

 ojemforligt mäktig utbildning, i följd hvaraf cellkroppens mera basaJa och större del 

 framträder nära nog endast såsom en tunn proto])lasmatisk zon näi^mast omkring den 



1 1. c. p. 80. 



*= 1. r'. p. 808. 



:i 



I. o. p. 70. 



