KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 27. N:0 4. 57 



11. Colocasia coryli Lin. 



(Tafl. VI, figg. 5 a, 5 b och 9.) 



Enligt Wallengren ^ är denna larv luden med längre hårborstar på 4, 5 och 11 

 segmenten. Den påminner dessutom, såsom Auhivillids - framhåller, »om en Orgj/id-lavv, 



men skiljes lätt från alla larver bland Orgjddte derigenom — — , att 'trefvarne' 



sitta på andra och ej på första, leden.» 



Endast senare utvecklingsstadier har jag undersökt, och med afseende på de hud- 

 körtlar, hvilka jag dervid funnit, torde man vara temligen berättigad att anse denna larv 

 utgöra en förmedlande form mellan föregående grupper och efterföljande underfamilj Acro- 

 nyctincp, på samma gäng som den tyckes ega karakterer, som dels utmärka Arctiince, dels 

 Orc/yiince. 



Hudkörtlarna äro ansenligt utvecklade (fig. 5 a.) och sänka sig betydligt nedom 

 epidermiscellernas basala yta, hvarvid dock, i motsats till förhållandet hos närmast före- 

 gående grupper, den secernerande cellen endast i jemförelsevis mindre grad sänker sig 

 under den trikogena cellens basala yta. Denna senare cell är thecabildande och omfattar, 

 såsom hos Orgyiince, endast i mindre mån den secernerande cellens utlöpare. — Den körtel- 

 artade cellen öfverensstämmer till sina hufvuddrag med samma bildning hos underfamiljen 

 Arctiina?. Man finner sålunda cellens perifera prolongation bibehålla sin protoplasmatiska 

 natur ända upp i hårets centrala kanal samt dessutom vara genomsatt af ytterligt fina 

 kitinösa sekretvägar. Kärnan är särdeles kroraatinrik och inkräktar i högst väsentlig grad 

 på cellkroppen. — Det torde böra antecknas, att den secernerande cellens kärna såväl hos 

 Coloc. coryli, som inom Arctiina^ ej eger en så predominerande utbildning under exuvial- 

 skedena som under interexuvialperioderna (jemför t. ex. Tafl. VI, fig. 9). — Den pro- 

 funda porkanalen är ytterligt kort, och de porbildande epidermiscellerna hafva ej utvecklat 

 någon nämnvärdt differentierad kutikula. — Den superficiela porkanalen är deremot mycket 

 djup och höjer sig med sin fria mjmning ansenligt öfver hudens yta. — Håren äro ganska 

 kraftiga och försedda med sidoutlöpare. — Den ej särdeles mäktiga hudkutikulan är på 

 sin fria yta besatt med låga, vårtformiga upphöjningar, hvar och en svarande mot en 

 underliggande epidermiscell ; öfver kroppens ventrala och ventrolaterala omfång förefinnas 

 spetsigt utdragna taggar. — Epidermiscellerna äro kubiska, och mer eller mindre pig- 

 menterade. 



En del af de mäktigare hårbildningarna erbjuda i någon mån af vikande förhål- 

 landen mot dem jag nyss tecknat (fig. 5 b), i det att den trikogena cellen är ojem- 

 förligt omfångsrik, under det att den secernerande tyckes förete ett något reduceradt 

 utseende. 



1 1. c. p. 388. 



2 1. c. p. 95. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 27. N:o 4. 



