58 HOLMGREN, STUDIER OFVER HUDENS OCH DE KORTELARTADE HUDORGANENS MORFOLOGI. 



i. Simyra albovenosa Gtoeze. 



(Tafl. VI, fig. 4.) 



Enligt Wallengren ^ är denna larv försedd »med starkt upphöjda, stjernformigt 

 hårbevuxna, vårtor.» 



De mellersta och senare utvecklingsstadierna af denna larv visar ai'tens omedelbara 

 frändskap med följande underfamilj Acrom/ctina;. Dock gifves det några moment, som 

 tyckas tala för, att äfven denna larv utgör en i nagon män förmedlande form mellan nyss 

 näinda underfamilj och föregående grupper, särskildt de, hvilka ansluta sig till under- 

 familjen Orgyiin(B. 



Hudkörtlarna nå ansenligt under epidermiscellernas basala yta. — Den trikogena 

 cellen är thecabildande. Den basala delen af cellkroppen företer i regel en förtjockning, 

 motsvarande läget för kärnan. — Den secernerande cellen sänker sig visserligen ej något 

 ansenligare under den trikogena cellens basala yta, men plägar dock delvis omfatta denna 

 senare med ett tunnt protoplasmalager. Den körtelartade cellen är för öfrigt thecabildande 

 och eger en mer eller mindre förgrenad kärna. — Den profunda porkanalen är 3'tterligt 

 kort. — De porbildande epidermiscellerna hafva ej utvecklat någon nämnvärdt differen- 

 tierad kutikula. — Den superficiela porkanalen är deremot ganska djup och höjer sig 

 något papillformigt öfver hudens fria yta. — Håret är kraftigt bygdt och företer konstant 

 en ringformig vall omedelbart utanför den superficiela porkanalens mynning. — Hudkuti- 

 kulan är af medelmåttig tjocklek, på sin yta försedd med pilspetsformade taggar. — Epi- 

 dermiscellerna äro kubiska till högt kubiska samt mer eller mindre pigmenterade. 



b. Acronyeta Ochs. 



(Tiifl. VI, figg. 6—8, Tafl. VII, figg. 1-4.) 



Om också detta slägtes representanter sins emellan förete understundom ej oväsent- 

 liga skiljaktigheter, hvilka tyckas hänvisa på deras mer eller mindre nära affinitet till 

 andra larvgrupper, ega de dock alla en del öfverensstämmande moment, hvilka berättiga 

 till Acronyctaarternas gemensamma gruppering. Särdeles ger den mikroskopiska under- 

 sökningen vid handen, beträffande alla de arter jag varit i tillfälle att granska, att de 

 samtliga, huru olika de än under senare stadier sins emellan visa sig, dock sprungit fram 

 ur en gemensam typ. Tafl. VII, fig. 2 c ger ett exempel på utseendet af en hudkörtel 

 under larvens tidigaste skeden. 



Man finner under sist nämda stadier hudkörtlar, hvilka ansenligt sänka sig nedom 

 epidermiscellernas basala yta, hvarvid på samma gång den secernei-ande cellen till foi-m, 

 läge och utsträckning påtagiigen visa,r sig öfvereiisstämina med samma biklningars gi'und- 

 drag hos föregående Arctiidces representanter. — Den trikogena, cellen är nemligen theca- 

 bildande. — Den secernerande cellen skjuter ut en lång, smal prolongation in i hårets centrum. 

 Kä)'nan är föi'grenad och collki^oppens större massa intager sitt läge omedelbart under den 

 trikogena cellens basala omfång. — Hela hudkurteln sitter infattad uti en papillär utbugt- 



' I. c. |). 4;)7. 



