KONGL. SV. VET. AKADEMIENIS HANDLINGAR. BAND 27. N:0 4, 67 



icke af en, utan af tvenne celler. — Den ena — se Tafl. VIII, figg. 5 a, 6 a och 7 a! 

 — , hvilken ined sin perifera del sitter inskjuten mellan epidermisceller och eger en jem- 

 förelsevis oföränderlig storlek och struktur, företer under de olika perioderna en relatift 

 mer eller mindre homogen protoplasma, en något grenig, ganska kromatinrik kärna samt 

 en af en mycket fin kutikularmembran (understundom tydligen dubbelkonturerad) utklädd 

 central kanal, som genomsätter cellen i dennas längdriktning och med sin perifera ände 

 mynnar mellan epidermiscell-lagret och hudkutikulan, fig. 6 a. Med sin andra ände — se Tafl. 

 VIII, fig. 5a- — anastomoserar centralkanalen direkt med en utföringsväg, tillhörande den 

 andra cellen. — Det torde väl vara ganska sannolikt, att denna tunnväggiga kanal gene- 

 tiskt taget är att hufvudsakligen hänföra till den andra, den secernerande, af de båda uti 

 dessa hudkörtlar ingående cellerna, förstärkt i någon mån af den uti epidermis delvis in- 

 fattade cellens centrala kutikularbildning. Verson ^ omtalar nemligen, att under larvens 

 embryonala lif visar sig tydligen den secernerande cellen med en prolongation skjuta ut 

 mellan epidermisceller. — Den nyss skildrade cellen åter eger antagligen uti de hårförande 

 hudkörtlarnas trikogena cell sitt homologon och har utvecklat sig i anslutning till denna 

 senares genes, nemligen genom en sammansmältning af de kring nj^ss nämda prolongation 

 under det embryonala lifvet närmast liggande epidermiscellerna. 



Den andra, den secernerande cellen, tilldrager sig det ojemförligt största intresset 

 genom de morfologiska förändringar cellen undergår under olika skeden af larvens hud- 

 ömsningar. Och af en särskild betydelse blir studiet af denna cells skilda delar med hän- 

 syn till den af mig äfven hos de hårförande hudkörtlarna supponerade aktiva roll kärnan 

 . spelar vid cellens sekretoriska arbete, i det att man här är i tillfälle att redan af larvens 

 exteriör och lifsyttringar åtminstone tillnärmelsevis kunna sluta sig till, uti hvilket skede 

 af verksamhet ifrågavarande cell vid det och det tillfället befinner sig. Jag kan således 

 fixera larven omedelbart före, vid olika tillfilllen undei' och efter exuviationerna. 



I synnerhet under larvens senare skeden pläga interexuvialstadierna vara ganska 

 långvariga; och man är derför under dessa perioder ej sällan i tillfälle att undersöka dessa 

 körtlar, medan de ännu befinna sig i fullkomlig hvila. — Granskar man den secernerande 

 cellen under ett dylikt hvilostadium, fiimer man cellen särdeles starkt reducerad (Tafl. 

 VIII, figg. 5 a och 5 b). Protoplasraan är nästan homogen, endast en ytterligt fin kornig- 

 het kan man spåra uti cellens djupare skikt, och en antydan till perpendikulär striering 

 iakttager man uti den närmast intill membrana propria liggande delen. 



Uti det skikt af cellens protoplasma,, som ligger nära kärnmembranen, kan man 

 iakttaga ett nätverk af mycket fina kanaler, intracellulära sekretkapiUarer. Detta- nätverk 

 af kanaler tömmer sig vid cellens perifera ä.nde — der sekretkapiUarer nästan fullständigt 

 saknas — genom en centralt liggande, mycket kort kanal, som direkt fortsätter sig uti 

 den ofvan skildrade kanalen, hvilkens fria mynning förefans mellan epidermiscell-lagret 

 och hudkutikulan. 



Den hvilande kärnan är särdeles rik på runda kromatinkorn af något vexlande stor- 

 lek, hvilka delvis uti perlbandslik anordning bilda kromatinnät, uti hvars maskor diffust 

 utbredda, jemförelsevis mindre kromofila, runda korn ligga inlagrade. På grund af den 

 stora kromatinrikedomen kan man iakttaga hvarken linintrådar eller kärnmembran. 



1 l"^^ 



