70 HOLMGREN, STUDIER ÖFVER HUDENS OCH DE KÖRTELARTADE HUDORGANENS MORFOLOGI. 



med nyss citerade uttryck åsyftar den också i verkligheten centralt liggande kärnan, då 

 han ej på annat sätt uttalar sig om sist nämnda celldel och för öfrigt ej leinnar några 

 teckningar af sina mikroskopiska bilder. 



C. Hudkörtlar med en enkel körtelcell, hvilka tömma sitt sekret ut 

 på hudens yta, utan att referera sig till hårbildningar. 



För så vidt jag kunnat iinna i litteraturen, tyckes det hafva varit endast Klemen- 

 siEWicz,' hvilken egnat dessa körtlar någon grundligare histologisk granskning. Deremot 

 gifves det flera författare, som skildrat ifrågavarande hudorgans makroskopiska förhållanden, 

 såsom t. ex. Minot,^ hvilken beskrifvit dessa hos Orgyia och Parorgyia, samt A. S. Packard.^ 



Det är ett icke ringa material, hvaröfver Klemensiewics förfogat vid sina ifråga- 

 varande undersökningar. Han har egt larver af Liparis dispar, detrita, rubea, Leucoma 

 salicis, Porthesia auriflua, Orgyia gonostigma och Dasychira fascelina; och hans studier 

 blifva derför af så mycket större systematiskt intresse, som han sålunda inom ett så stort 

 antal representanter af familjen Orgyiince återfunnit enahanda bildningar. 



De genomgående karakterer ntimde författare anser sig hafva påvisat äro i hufvud- 

 sak följande: 



På nionde och tionde segmentet företinnes i dorsalytans medeliinie en liten gul eller 

 röd, kägelformad, vårtig upphöjning å kroppsytan, vid hvilken utbugtiiings spets fram- 

 sipprar en vätskedroppe, då larven oroas. Denna »Kegel», hvilkens integument stjelper 

 sig inåt, öfvertager utföringsgången för tvenne tlercelliga körtlar, hvilka ligga omedelbart 

 under vas dorsale och tätt intill dorsalytan, hvar och en sträckande sig i lateral riktning. 

 Sekretionscellerna äro stora och bugta med sina kroppar in i köi^telns lumen. Cellproto- 

 jjlasman är i allmänhet grofkornig, men differentierar sig med sin till den strukturlösa 

 membrana propria gränsande del till ett tinkornigt, mot nämda membran otydligt lodrätt 

 strieradt skikt, hvilket såsom ett tjockt stratum likformigt omgifver »das ganze Driisen- 

 säckchen» och i regel färgar sig svagare än den öfriga cellki'op])en. Kärnan är stor, färgar 

 sig nästan lika sturkt som cellprotoplasman och är derför i fiertalet fall knappast iakttag- 

 bar och desto svårare att urskilja, då det korniga cellinnehållet synes omedelbart öfvcrgå 

 i kärnan. — En särskild tunica intima fattas. Dock visa cellerna ett tydligt gränsskikt 

 mot körtelns centrala lumen. 



Det parti af körtelsäckens utföi-ingsgäng, livilken genom en lätt insnörning skiljer 

 sig från de aft'örande vägarnes öfriga delar, itmehåiler ett tunnt röi-, livilket plötsligt tager 



' Zur niilieren K(Miiitiiis9 der Hnutdriiseii bei den Raupeii lind Maliicliius, Yerli. d. k. k. Zool.-l)ot. Ges. 

 Wii^n, Bd 32, 1882, p. 4.01). 



^ Notes on tlie Eversible (il;nids in Lm-va; ol' Orgyia iind Piirorgyia, Troe. of the Entoniol. Suc. of 

 Wiishington, Vol. 1, July 1887. 



■' Aid. Nat. 1886, p. 314. 



