KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDUNGAR. BAND 27. N:0 4. 71 



sin början vid körtelsäckens ände och efter ett anta] vindninga-r omedelbart fortsätter i 

 kägelinstjelpningens kutikula. Tvenne stora celler, hvilka för öfrigt obetydligt skilja sig 

 från sekretionscellerna, utgöra matrix för nämda rör. 



Hos Leucoma salicis förefinnas samma körtlar äfven på fjerde och femte segmentet. 



A den profunda delen af utföringsgängen inserera tvenne musculi retractores. 



Det är hufvudsakligen undersökningar å larver till Leucoma salicis, som legat till 

 grund för ofvan i korthet refererade skildring. Såsom nämdt, har dock Klemensiewicz 

 konstaterat närvaron af analogt byggda körtlar äfven hos ett stort antal skilda represen- 

 tanter för familjen Orgyiince. 



De representanter för nvss nämda familj, hvilka stått till mitt förfogande, äro Orgyia 

 antiqua Lin., Dasychira fascelina Lin. och Leucoma salicis Lin. 



Till den framställning, Klemensiewicz lemnat af ifrågavarande körtlars mera makro- 

 skopiska förhållanden, har jag ej något att tillägga, och hänvisar derför med afseende på 

 detaljer till denne och ofvan nämde forskares afhandlingar. Deremot hafva mina histolo- 

 giska undersökningar ledt till resultat, som i flei"faldiga hänseenden äro afvikande från 

 Klemensiewicz' uppfattning och derjemte egnade att — såsom det tyckes mig — i ökad 

 mån tillvinna dessa körtelartade organ ett. mera allmänt intresse. 



Granskar man ett tvärsnitt af en djdik körtelgrupp hos Orgyia antiqua Lin., ett 

 tvärsnitt som samtidigt träffat körtelns olika afdelningar (Tafl. VIII, tigg. 1 a och 1 b), 

 finner man, hurusom pä ett bestämdt ställe hudkutikulan helt plötsligt förlorar ansenligt 

 i tjocklek. Den småtaggigt skulpterade ytan blir jemförelsevis slät och jemn — under- 

 stundom kan man dock iakttaga strödda taggar — , och skiktningen af den hårdare modifi- 

 kationen af samma kutikula relatift obetydligt framträdande, på samma gång som kuti- 

 kulan visar sig vara ringa kromofil. Sålunda tyckes denna hudbildning å detta ställe 

 hafva underofått en ansenligt mindre ditferentiering', än hvad förhållandet är öfver hudens 

 yta i allmänhet. Afven epidermiscellerna sjelfva hafva till sin form reducerats från ett 

 högt kubiskt eller cylindriskt utseende till ett lågt kubiskt. De äro dock i likhet med 

 öfriga hudceller pigmenterade. Hela detta hudparti höjer sig kupolformigt öfver hudens yta. 



Vid det laterala omfånget af nämda kupols eller käglas spets undergår huden en 

 än mer omfattande förändring. Kutikulan blir ännu lägre och erhåller en vida mjukare 

 konsistens, — blir föga, om ens något kromofil. På samma gkng tilltaga cellerna rätt 

 ansenligt i storlek, blifva alls icke eller endast föga pigmenterade och erhålla mot kropps.- 

 hålan inbugtade basala delar, uti hvilka vakuolbildningar ofta uppträda. Cellgränsernas 

 perifera delar äro ofta ansenligt vidgade, bildande spatier, fylda af en homogen, kromofob 

 substans. — Med en dylik form af kutikula och cellelement stjelper sig huden ^'id kägel- 

 toppens centrala del säckformigt in mot kroppshåligheten för att med sin fundus gaffel- 

 formigt dela sig i tvenne gångar, löpande profundt och lateralt på hvardera sidoomfånget 

 af vas dorsale, — sålunda ej, såsom Klemensiewicz uttryckt sig, under hjertat. — Vid 

 den djupa änden af dessa sist nämda gångar, — hos hvilkas celler man för öfrigt iakt- 

 tager (troligen såsom facer uti dessas sekretoriska arbete) ett vexlande antal djupa, 

 sins emellan konfluerande veckbildningar af cellkropparnas distala del, på samma gång 

 som man är i tillfälle att vid basen af de genom dessa veckbildningar uppkomna proto- 

 plasmataggarna finna i horizontel riktning löpande intracellulära gångar (se Tafl. VIII, 



