KONGL. SV, VET. AKADEMIENS HANDLINGAK. BAND 27. N:0 4. 77 



sei-adii partier af cellkroppen (se Tafl. IX, nedre delen af lig. 1!), i det att de sticka af 

 från denna senare genom sin dunkla färgton och för öfrigt — som ofvan nämts — genom 

 sitt uteslutande granulerade utseende. 



Exempel på dessa protuberansbildningar lemna för öfrigt flera af mina teckningar, 

 sä Tafl. VIII, ligg. 6 a och 4, Tafl. I, tig. 6 a, Tafl. IX, tig. 3. 



Dessa figurer gifva sålunda vid handen, att dylika protuberansbildningar äro karak- 

 teristiska för alla de olika körteltyper, som jag ofvan skildrat. — Jag kan i förbigående 

 nämna, att jag iakttagit dylika bildningar äfven hos larvernas sericterier. — Det torde väl 

 icke vara tvifvel underkastadt, att dessa protuberanser utgöra ett af de först påvisbara 

 tecknen till inträdd verksamhet hos cellen. 



Ehuru Tafl. IX, tig. 2 icke återgifver någon protuberansbildning, vill jag dock fram- 

 hålla, med stöd af en del moment, som nedan skola skildras, att dess nedersta del med 

 den till utseendet hvilande kärnan egentligen tillhör det sekretionsskede, som nu afhandlas. 

 — Det preparat bilden återgifver har blifvit färgadt i öfverensstämmelse med Hermanns 

 metod, hvilket förfaringssätt synes vara särdeles lämpligt vid studiet af en del sekretions- 

 fenomen. Det ifrågavarande preparatet visar på ett tydligt sätt, hurusom uti en bestämd zon 

 af cellens protoplasma granula, hvilka här äro mörkt violett färgade, hafva i olika grad 

 tilltagit uti storlek. Man tinner sålunda på den nedre delen af ifrågavarande figur dels 

 en mera diffus utbredning af ytterligt små granula, sådana de visa sig under körtel- 

 cellens mera hvilande tillstånd, dels uti öfvergångszonen mellan cellkroppens basala och 

 mellersta parti en mer eller mindre ansenlig tillväxt af vissa korn. De intracellulära 

 gångarna äro ännu mycket fina, af ringa kaliber. 



Jag hänvisade visserligen nyss till flera figurer, men af dera alla är det endast Tafl. 

 IX, fig. 1 och sålunda icke en bild af en Versonsk körtel, som med afseende på kärnans 

 utseende motsvarar detta andra skede i cellens verksamhet. Den öfversta delen af nämda 

 figur visar nemligen, hurusom kärnan, då redan cellkroppen genom sina protuberansbild- 

 ningar inledt sekretionsarbetet, ännu åtminstone morfologiskt påvisbart befinner sig i hvila. 



Det torde väl vara alldeles gifvet, att om man finner en sekretionsface, der den 

 större delen af protoplasman företer ett utseende, som i det allra närmaste öfverensstämmer 

 med förhållandena under nyss skildrade skede, under det att kärnan i någon mån för- 

 ändrat sin hvilande karakter, denna face bör kunna betraktas såsom närmast följande på 

 nyss skildrade sekretionstillstånd. Ett sådant stadium visar oss Tafl. IX, fig. 3. Cell- 

 kroppen med sina protuberanser visa sig till största delen oförändrade, men kärnan har 

 förlorat sitt hvilande utseende. Närmast omkring protuberansbildningarna finner man, 

 hurusom dels kromatinet nästan försvunnit, dels mera aflägset från protuberanserna kro- 

 matinkornen förstorats och erhållit utseendet af oregelbundna skoUor. 



De tvenne sist nämda skedena har jag sålunda kunnat iakttaga mera distinkt skilda 

 från hvarandra endast i enstaka fall inom de hårförande körtlarna och Klemensiewigz' 

 körtlar, hos hvilka sekretionen torde vara mera permanent och så småningom försiggående. 

 Hos de Versonska körtlarna deremot, hvilka jag dock tagit till utgångspunkt för min 

 skildring, har jag måst nöja mig med språnget öfver från den hvilande cellen till ett 

 stadium, som utgör en närmast fortskridande sekretorisk utbildning af det tredje skede 

 jag nyss skildrade. 



