KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 27. N:0 4. 79 



hvar endast en liten, relatift mycket kromofil del af protoplasinan såsom en reminiscens 

 af protuberanserna. Helt visst såsom ett morfologiskt uttr3'ck för cellens i samband med 

 den stegrade sekretionen ökade absorption, finner man både talrika och nuVktiga vakuol- 

 bildningar i körtelcellens basala del. 



Knnde man under det förra skedet här och der iakttaga persisterande anhopningar 

 af kromofila korn, under det att andra partier af kärnan voro kromatinfria, finner man 

 nu, att den ansenligt förstorade kärnan öfverallt företer en nästan likformig kromatin- 

 fattigdom, hvarvid dock det kromatin, som iuuui återstår, är mera diffust och likformigt 

 fördeladt. Linin-nätverket framträder särdeles tydligt. 



Nästa skede uti hudömsningskörtelns sekretoriska arbete, hvilket skede samman- 

 faller med sjelfva hudvexlingen, är karakteriseradt deraf, att hela cellkroppen företer 

 endast en gyttring af vakuoler, fylda med kromofob substans (Tafl. VIII, fig. 8). Kärnan 

 har visserligen på ett och annat ställe ansenligt förträngts af den svällande cell- 

 kroppen, i följd hvaraf den samma synes skenbart på dessa ställen hafva erhållit ökad 

 mängd kromatin. En närmare granskning ger dock vid handen, att kromatinet är än 

 mer reduceradt. 



Tafl. VIII, fig. 9 återgifver slutligen cellens utseende tiden närmast efter hudöms- 

 ningen, d. v. s. sedan cellen afbördat sig sina mäktiga sekretmassor. Af protoplasma kan 

 man skönja^ endast obetydliga spår; och specielt den del, som motsvarar läget för de förut 

 beskrifna sekretkulorna, tyckes ega mest i behåll af tingerbar, kornig substans. Vakuo- 

 lerna stå ännu temligen vidöppna, men tomma. — Knappast ett enda spår af kärnans 

 kromatin återstår; endast linin-nätverket framträder, spändt i transversel riktning genom 

 kärnan. 



Dessa båda, eller rättare sagdt trenne senare stadierna i hudömsningskörtelns sekre- 

 toriska omvandling, kan man endast delvis och med hvarandra sammanblandade återfinna 

 hos öfriga hudkörtlar. Jag hänvisar härvid särskildt till Tafl. IX, figg. 1, 2 och 4. 



Af denna min korta framställning torde väl tydligt nog framgå, att kärnan spehir 

 en ej oväsentlig roll vid cellens sekretoriska arbete, — en verksamhet, som efter allt att 

 döma, torde vara bunden hufvudsakligen vid kärnans färgbara innehåll. Huruvida emeller- 

 tid någon större eller mindre del af det kemiskt omsatta ki-omatinet under förarbetningen 

 af sekretet lemnar kärnan eller icke, derom kan jag icke på grund af mina undersök- 

 ningar yttra mig. Jag vill emellertid i detta sammanhang erinra om, att samtidigt 

 med det att kärnans kromofila granula omsättas uti kromofob substans, kärnan ansen- 

 ligt ökar sina dimensioner. Detta förhållande torde väl dock med någon nöjaktighet 

 kunna förklaras genom cellkroppens samtidiga tumescens, då kärnan ju passift kan tänkas 

 blifva vidgad. 



Under cellens relatift hvilande skede kan man sålunda i kärnan iakttaga en otalig mängd 

 granula, starkt färgade af gentianaviolett eller methylgrönt, här och hvar ordnade till nätverk 

 (se Tafl. IX, respektive nedre delen af fig. 2 och öfre delen af fig. 1!). Dessa gi^anulabildnin- 

 gars antal är så stort, att, om granula af någon annan kemisk reaktion samtidigt förefinnas, 

 de fullständigt döljas, och att sålunda någon exakt morfologisk analys knappast synes 



