KONGL. SV. VKT. AKADEMIENS IIANDLINOAH. HAND. 23. N:0 2. 9 



sfärokristallerna lösas redan i kallt vatten, och Campanulaceernas inulin torde dcrför vara 

 förtjent af en närmare nndersökning i dessa afseenden. 



Spridda nppfiifter om förekomsten af innlin hos representanter af vidt skilda familjer 

 äro ej sällsynta i den botaniska literatnren. Genom Sachs' afhandling, »Ueber die Sphäro- 

 krystalle des Innlins und dcssen microskopische Nachvveisnn»- in den Zellen», hade ncm- 

 ligen de af alkohol inuti cellväfnaden af inulinhaltiga växter utfälda sfärokristallcrna hlifvit 

 framhållna såsom ett säkert igenkänningstecken föir innlin. 



När man derför vid nndersökning af alkoholmaterial anträffade dylika kroppar, tolkades 

 de genast såsom innlin, så vida de ej allt för mycket till sina mikrokemiska reaktioner 

 afveko från detta ämnes sfiirokristaller, men något så vigtigt som en isolering och analys 

 af det ifrågavarande ämnet försciktes icke. På detta sätt hafva, såsom i <let ffiljande visas, 

 en niiingd felaktiga eller osäkra nppgifter inkommit i literaturen. 



1(S75 meddelar Dickstein ') i en kort uppsats på ryska, att han uti spritlagda rlii- 

 zomer af en Canna anträffat sfärokristaller, hvilkas flesta reaktioner tydde på inulin, men 

 hvilka dock icke kunde betraktas såsom typiskt inulin, emedan Fehlings vätska ej gaf 

 något utslag (efter uppvärmning med syror?). Någon analys meddelar han ej. Bland 

 andra reaktioner anför han att de färgas i KOH. Så vidt jag vet, färgas inga inulinartade 

 kroppar af kali utan de lösas deri till en klar vätska. F(irmodligen har han haft framfiir 

 sig en alkaloid, ty Jos Essmanowsky ^) har i en senare af handling visat, att i spritlagda 

 rhizomer af Canna spectabilis en alkaloid utfälles i form af sfärokristaller, hvilka i kali 

 färgas gulaktiga och svälla. 



I sitt arbete öfver Drosophylluni lusitanicum ^) meddelar Penzig, att han iakttagit inulin 

 hos denna växt. I rötter, som under en längre tid legat i sprit, förekom nemligen sär- 

 skildt i veden en temligen stor mängd sfärokristaller, hvilka till sina mikrokemiska reak- 

 tioner i allmänhet öfverensstämde med inulinet och som af honom derför förklaras bestå 

 af detta ämne, en uppgift som har influtit i den nyare botaniska literaturen ■*). Någon 

 analys har naturligtvis ej utförts och i hans framställning kan jag ej finna något afgörande 

 bevis för de ifrågavarande sfärokristallernas inulinnatnr. Af densamma synes snarare 

 framgå, att det icke är inulin. Han säger nemligen, att sfärokristallerna icke löste sig 

 fullständigt i hett vatten, icke ens efter en längre tids kokning, utan de blefvo korniga, 

 grumliga och sönderföllo vid lätt tryck i pulverformiga massor. Detta synes mig vara ett 

 tillräckligt bevis för att han ej haft att göra med inulin, ty inulinet är visserligen nästan 

 olösligt i kallt vatten, men vattnet behöfver enligt Sachs ^) och Deagendorff °) ej upp- 

 hettas till mer än 50° — 60° för att det hastigt skall lösas till en klar vätska. Drosophyllum 

 lusitanicum bör derför försvinna ur de inniinförande växternas led. Som man ej ens vet, 

 om do ifrågavarande sfärokristallerna äro af organisk eller oorganisk natur, kan man ej 



1) Enligt referat i Just, III, sid. 828. 



2) Just VII, sid. 10. 



^) Penzi&, Drosophyllum, sid. 11 — 12. 



*) Pfeffee, Physiologie, I, sid. 339. 



^) Sachs, Ueber Spliärokrystalle des Inulius, sid. 78. 



*) DuAGENDORFF, Materialien sid. 56. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl, Bd 23. N:o 2. 



