KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:() 2. 13 



slägtct Joiiiilium ( Violacece) innehålla inulin ellei" ett inulinct mycket närstående kolhydrat. 

 Clenoni kemisters undersökningar har man äfven erhållit kännedom om några inulinartade 

 kolhydrat, nemligen criticinet hos TritÅcum repens och svn.isirtrwt eller scillinet hos SciJla 

 vinritima, hvilka båda genom sin lilttlöslighet mera afvika från inulinet, samt irisinet, som 

 i detta afseende mera närmar sig detsamma. 



2. Om grain.inin, dess egensJaipcr och förekomst. 



I likhet med inulin tVirekommer detta kolhydrat hos den lefvande växten löst i cell- 

 saften. Det är olösligt i alkohol och man kan genom tillsats deraf erhålla tlet i fast form. 

 Om alkoholen direkt får komma i beröring med lösningen, utfälles det i form af ytterst 

 små droppar af en gummiartad konsistens, hvilka i vätskan bilda en cmulsionartad fäll- 

 ning. Dessa droppar sammanflyta till något stiirre kulor eller droppar, hvilka vanligen i 

 midten äro försedda med några små vacuoler, eller också sammansmälta de till större 

 vacuolrika, oregelbundna figurer, hvilka under alkoholens fortsatta inverkan beröfvas vatten 

 och öfvergå till fast form. De små dropparne hårdna hastigast och öfvergå till små rundade 

 korn, hvilka ofta äro sammangyttrade till små bollar. Man kan i dessa korn ej se någon 

 struktur. 



Vid långsam utfällning i alkohol medelst inläggande af gramininhaltiga växtdelar i 

 sprit erhåller man efter någon tid stora, vackert utbildade sfär okristaller af ett synnerligen 

 karaktäristiskt utseende (tafl. I, fig. 2 — 6). De äro starkt ljusbrytande, visa ej minsta spår till 

 radiär strimmighet, men äro i dess ställe försedda med smala mörka concentriska strimmor, 

 skilda åt af ungefär lika breda ljusare partier. Eller rättare, hvarje klot eller halfklot är 

 bildat af concentriska omvexlande ljusa och mörka lager, hvilka, då sfärokristallen betraktas 

 uppifrån eller från sidan, se ut som concentriska omvexlande mörka och ljusa strimmor 

 af ungefär lika bredd. När det i det följande talas om concentriska strimmor är det derför 

 alltid fråga om dylika skikt. Kanterna af dessa strimmor äro alltid parallela utan några 

 i radiens riktning utskjutande ojemnheter. Vanligen bilda de också jemna cirkellinier, 

 men ofta kunna de dock vara något vågiga (tafl. I fig. 3 och 5). Sällan äro dessa veck- 

 ningar så starka att linierna nästan få utseende af zigzaglinier. Så har jag funnit det i 

 ett par fall hos Trisetum alpestre. Vanligen motsvara veckningarne i de olika strimmorna 

 också hvarandra, så att linierna trots vågigheten dock äro jemnlöpande. Lagrens tjocklek 

 varierar något till och med hos samma art. Hos Trisetum aljyestre har jag funnit dem 

 vara omkring 1 — 1,(1 /u tjocka, men hos andra arter, t. ex. Agrostis capillacea torde tjock- 

 leken knappast uppgå till 1 ,tt. 



Sfärokristallerna utfällas vanligen inuti de celler som innehålla lösningen, så t. ex. i 

 de långsträckta märgcellerna af Trisetum alpestre eller Agrostis capillacea. Huru koncen- 

 trerad lösningen ofta är, kan man finna deraf, att cellerna stundom helt och hållet eller 

 till stor del fyllas af det utfälda kolhydratet. Antingen kan cellen härvid intagas af en 

 enda sfärokristall hvilken då ej är fullt utbildad, utan hämmad i sin fria utveckling af 

 cellväggen. Närmast centrum nemligen bilda linierna fullständiga cirklar eller halfcirklar 

 ända till dess de tangera de motsatta väeoarne, då det blott förekommer afbrutna cirkel- 

 linier emellan dem tvärs öfver cellen. Hela cellen kan vara fullständigt eller till en del 



