KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:0 2. 17 



Vid tillsats af temligen koncentrerad svafvelsyra uppstå i sfärokristallerna talrika 

 sprickor, hvilka mestadels gå i radial rigtning, och sfärokristallerna falla t. o. m. söndci- i 

 sektorer, hvilka hastigt lösas. Upplösningen sker knapt så hastigt som vid tillsats af 

 vatten. 



Klorvätesyra verkar på ungefär samma sätt. Den koncentriska skiktningen förblifver 

 måhända något tydligare, ända till dess sfärokristallen har blifvit upplöst. 



I koncentrerad kall ättiksyra äro gramininsfärokristallerna liksom inulinet olösliga och 

 de bibehålla deri fullkomligt sin form och struktur. 



Ammoniak åstadkommer talrika radiala sprickor, hvarjemte sfärokristallerna ganska 

 hastigt upplösas hufvudsakligen från periferien. På ungefär samma sätt verkar kalilut, 

 ehuru de radiala sprickorna i detta fall ej blifva så talrika eller så starkt framträdande. 



I glycerin äro sfärokristallerna olösliga och bibehålla sitt utseende äfven efter längre 

 tids förvaring. 



I polariseradt ljus visa de ett mörkt kors, mellan hvars armar färgade ringar fram- 

 träda, ifall sfärokristallerna äro stora. Äro de deremot mindre, ser man blott ett hvitt 

 fält med det mörka korset eller halfkorset, såsom förhållandet blir, då man betraktar ett 

 halfklot från sidan. 



Af den kemiska undersökning, som Ekstrand och jag ^) företogo med det ur 

 rhizomerna af Trisetuni alpestre framstälda materialet, visade sig, att det var ett kol- 

 hydrat med samma sammansättning som inulinet, och vi hafva på grund deraf för 

 detsamma uppstält formeln 6 C^ Hjq Or, + HgO, eller den samma som Kiliani funnit till- 

 komma inulinet. Såsom var att vänta, befans dess löslighet i vatten af omkring 15° Cels. 

 vara ganska stor, i det att 100 delar vatten höUo 22,80 delar graminin i löst form. Vatten 

 af samma temperatur förmår enligt Dragendorff ^) blott lösa 0,22 — 0,90 delar inuliu och 

 enligt våra jemförande försök 0,96 delar. Dess smältpunkt visade sig ligga vid 208°, ty 

 det höll sig fullkomligt oförändradt till denna temperatur, då det plötsligt smälte under 

 sönderdelning. Dess lösning är liksom inulinets venstervridande och [«jd bestämdes till 

 — 38° . . . Vid upphettning med utspädda syror öfvergår det med lätthet till fruktsocker, 

 levulos. 



Såsom man finner, öfverensstämmer gramininet till sina kemiska förhållanden och 

 äfven genom sfärokristallbildningen med inulinet, hvarför det utan tvekan kan föras till 

 en med detta gemensam grupp af kolhydrat. Det skiljes dock med lätthet såväl frän 

 inulinet som från andra inulinartade kolhydrat genom sina vackert koncentriskt strimmiga 

 sfärokristaller, hvilka sakna hvarje spår af radiära strimmor, hvarjemte det är omkring 

 25 gånger lättlösligare än inulinet. Genom siir lättlöslighet afviker det äfven från irisinet, 

 af hvilket blott omkring 3,2 delar lösas i 100 delar vatten. Dessutom är detta kolhydrat 

 betydligt starkare venstervridande i det [«]d befunnits ligga mellan — 50° och — 52,35°. 

 Från de likaledes mycket lättlösliga kolhydraten triticin och sinistrin afviker gramininet 

 genom sina sfärokristaller samt derigenom att det ej löses af glycerin. 



1) Ekstrand och Johanson, Om Graminin. 

 -) Dragendorff, Materialien sid. 54. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Bd 23. N:o 2. 



