KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAH. BAND. 23. N:0 2. 21 



I polariseradt ljus äro siiväl sfärokristallerna som de oregelbundna kluniparne starkt 

 dubbelbrytande åtminstone efter någon tids förvaring i alkokol. 



Ur stamknölarne af Phleum prateiise hafva Ekstrand ocli jag förliden höst isolerat det 

 ifrågaA'arandc ämnet i temligen stor mängd för att underkasta detsamma en närmare kemisk 

 undersökning '). Vi funno, att det var ett kolhydrat af fullkomligt samma sammansättning 

 som inulinet. I öfverensstämmelse med den svårlöslighet i vatten, som det utfälda phleinet 

 visat vid den mikroskopiska undersökningen, stodo de resultat, till hvilka vi komma vid 

 vårt försök att bestämma dess löslighet. 100 delar vatten af vanlig temperatur höUo 

 nemligen blott 3,26 delar af kolhydratet. Dess smältpunkt befans ligga vid 215°. Vid 

 bestämning af dess vridningsförmåga funno vi [«|d vara — 48,12°, hvadan det sålunda är 

 ganska starkt venstervridande. Det vid upphettning med utspädd svafvelsyra erhållna 

 sockret utgjordes af levulos. 



För jemförelses skull isolerade vi äfven phlein ur rhizomerna af Baldingera anmdinacea 

 (i picta. Under våra försök hade vi tyckt oss finna, att det kolhydrat, vi erhållit ur 

 denna växt, utgjordes af ett svårlöst och ett mera lättlöst slag, hvarför vi sökte särskilja dem 

 båda. Vid bestämning af deras löslighet visade de sig emellertid ganska lika, i det 100 

 vatten höUo 1,79 delar af den svårlösta och 2,9fi delar af den mera lättlösta modifikationen. 

 Deras vridningsförmåga var i det närmaste densamma. För den lättlösta modifikationen var 

 ['"']d = — 48,91° och för den svårlöstare ^^ — 49,27°. I öfriga afseenden förhöllo de sig lika, 

 och jag har ej heller med mikroskopets tillhjelp kuniiat i rhizomerna upptäcka några annorlunda 

 tecknade sfärokristaller, utan alla de, som förekommo, egde det för phleinsfärökristallerna 

 karaktäristiska utseendet. På grund häraf torde det vara riktigast, att anse kolhydratet hos 

 Baldingera vara phlein, hvilket der visar en liten vexling i afseende på sin löslighet. En olika 

 löslighet visar äfven inulin. Dragendorff har funnit densamma variera mellan 0,22 — 0,95 delar 

 på 100 delar vatten, hvilket utvisar en vida större vexling än den hos phleinet iakttagna. 



Från inulinet skiljer sig phleinet genom större löslighet i vatten vid vanlig temperatur, 

 genom omkring 11° — 14° större vridningsförmåga och genom högre smältpunkt. Inulinet 

 smälter nemligen i-edan vid 16.5°. Dessutom äro inulinets sfärokristaller olika, i det de äro 

 tecknade med både fullkomligt radiära och koncentriska mörka strimmor samt hafva en 

 amorf kärna. 



Till sin löslighet öfverensstämmer jshleinet fullkomligt med det af Wallach ^) under- 

 sökta irisinet, hvilket det också närmar sig i afseende på sin vridningsförmåga. För iri- 

 sinet ligger nemligen [«]d omkring — 51° och — 52°. Man skulle för den skull vara 

 böjd för det antagandet, att dessa båda ämnen äro identiska, hvilken uijpfattning 

 Wallach också i ett kort meddelande ^) helt nyligen sökt göra gällande. Konstanta olik- 

 heter dem emellan finnas dock, hvilka enligt min åsigt äro fullkomligt tillräckliga för att 

 berättiga deras särskiljande från hvarandra. 



Utom genom något större vridningsförmåga afviker nemligen irisinet: 



l:o) genom en lägre smältpunkt, som nästan sammanfaller med inulinets. Det irisin, 

 som Ekstrand och jag framstälde ur rhizomerna af Iris Pseudacorus, visade sig vid U23p- 



') Ekstrand och Johansson, Bidrag I. 



^) Wallach, Zur Kenntniss der Kohlehydrate. 



^) Wallach, Ueber Irisin. 



