22 c. J. JOHANSON, OM GRÄSENS KVÄFVEFRIA RESERVNÄRINGSÄMNEN. 



hettning i kapillärrör redan vid 160° smälta till en .segflytande massa liksom inulinet, 

 men det sönderdelades under pösning först vid omkring 208°. Wallach uppgifver visser- 

 ligen irisinets smältpunkt till omkring 208° och han vidhåller äfven i sitt senare medde- 

 lande ') denna uppgift, men det är troligt, att han härmed afser den temperatur, vid hvilken 

 sönderdelningen eger rum, ty den förändring, kolhydratet då undergår, är mycket mera i 

 ögonen fallande än sjelfva smältningen, då kornen blott sammanflyta till en seg massa. 

 Phieinet blir deremot fullkomligt oförändradt till 205° a 215°, då det smälter och sönder- 

 delas : 



2:o) Förhåller sig irisinet betydligt olika phieinet vid lösning i varmt vatten. Irisinet 

 löses nämligen hastigt, så snart vattnet blifvit ljumt (omkring 35° a 40°), under det att 

 phieinet vid denna temperatur håller sig till största delen olöst, och vattnet behöfvcr upp- 

 hettas nästan till kokning för att det skall fullständigt bringas i lösning; 



3:o) Aro irisinets sfärokristaller betydligt olika phleinets. Jag har i ett förliden höst 

 spritlagdt rhizomstycke af Iris Pseudacorus erhållit sfärokristaller af irisin, så att jag kunnat 

 jemföra dem med phleinets. Hvad som först faller i ögonen, då de betraktas under tem- 

 ligen stark förstoring, är deras tjocka gränslager, hvilket genom en olika ljusbrytning skarpt 

 sticker af emot den öfriga sfärokristallen. Det är flere gånger tjockare än det tunna, knapt 

 märkbara gränslagret hos phleinsfärokristallerna. 



Vidare äro de tecknade af fina mörka, fullt radiära, hvarandra ej skärande strimmor, 

 och derjemte förekomma äfven liksom hos inulinsfärokristallerna koncentriska mörka strimmor. 

 Ofverensstämmelsen med inulinet blir ännu större derigenom att irisinsfärokristallerna 

 alltid i centrum ega en amorf kärna af olika utseende med de omgifvande partierna. Någon 

 dylik amorf kärna har jag aldrig lyckats iakttaga hos phleinsfärokristallerna, utan de äro 

 likartade ända igenom. I sin första ujapsats angaf Wallach, att han ej lyckats erhålla 

 några dubbelbrytande sfärokristaller af irisin, men i sitt senare meddelande omtalar han, 

 att han sedermera utfält sfärokristaller, som voro tydligt dubbelbrytande. I afseende på 

 kristallisationsförhållandena råder sålunda en väsentlig skilnad mellan dessa båda kolhydrat 

 och i samband dermed torde äfven den olika smältpunkten stå. Irisinet och inulinet, som 

 hafva på samma sätt bildade sfärokristaller, öfverensstämma också nästan fullkomligt i 

 afseende på smältpunkten. 



På grund af dessa olikheter torde det derför vara berättigadt att upptaga irisinet 

 och phieinet såsom skilda ämnen af inulingruppen, oaktadt de i vissa fall stå hvarandra 

 ganska nära, såsom i afseende på lösligheten i kallt vatten och i afseende på vridnings- 

 förmågan. 



Såsom förut är nämndt, förekommer phieinet i de uppsvälda basaldelarne af stråna af 

 Phleum ijratense och i rhizomerna af Baldingera arundinacea. Derjemte har jag funnit 

 detta kolhydrat hos Hierochloa odorata, Colpodium Steveni och Holcus mollis, hos hvilka 

 det förekommer i rent eller nästan rent tillstånd utan att vara uppblandadt med graminin 

 i någon märkbar mängd. Hos en del andra förekommer äfven graminin i större eller 

 mindre mängd. Så hos Poa cvenicea, P. compressa, P. alpina (sparsamt), P. sudetica, 

 Dactylis glomerata, Calamagrostis arundinacea, Phleum Böhmeri och Anthoxanthum amarum. 



') Wallach, Ueber Irisin. 



