24 c. J. JOHANSON, OM GRÄSENS KVÄFVEPRIA RESERVNÄRINGSÄMNEN. 



räknas, ty det färgas icke af jod och vid oxidation med salpetersyra förvandlas det icke 

 till slemsyra, utan (enligt Reidemeister) liksom inulinet till oxalsyra. 



Vid inläggning af triticinhaltiga växtdelar i stark alkohol iitfälles kolhydratet inuti 

 cellerna såsom oregelbundna klumpar, hvilka äro försedda med talrika rundade håligheter 

 eller vacuoler. De likna sålunda ganska mycket de vid temligen hastig utfällning erhållna, 

 af hål och porer genomdragna phleinklumparne. De sakna dock, så vidt jag har kunnat 

 finna, verkliga gångar eller porer, utan håligheterna äro alltid rundade. Klumparne upp- 

 komma på det sätt, att triticinet vid alkoholens inträngande utfaller i form af små droppar 

 eller kulor, hvilka sammanflyta till större, af talrika vacuoler uppfylda droppar, som sedan 

 hårdna under bibehållande af sin form. Någon inre struktur eller strimmighet i dessa 

 triticinklumpar har jag icke lyckats iakttaga, hvarken vid undersökning af i alkohol 

 ligggande delar eller vid deras upplösning i skilda vätskor. I öfverensstämmelse dermed 

 står det förhållandet, att jag ej har kunnat upptäcka någon dubbelbrytning vid undersök- 

 ning af triticinklumparne med j^ol^risationsmikroskop. Slägtskapen med inulingruppens 

 kolhydrat framträder dock deruti, att triticinet under vissa förhållanden har förmåga att 

 bilda små homogena, ej af vacuoler genomdragna sfärokristaller. Jag har nemligen i rhi- 

 zomer af Elymus arenarius, som under någon tid legat i svagare sprit, men derefter blifvit 

 öfverflyttade i starkare, utom på vanligt sätt utfäldt triticin äfven iakttagit temligen tal- 

 rika på cellväggarne sittande, små sfärokristaller, hvilka genom sitt förhållande till glycerin 

 visade sig utgöras af triticin. 



Glycerin är nemligen ett af de bästa mikroskopiska reagens för att skilja utfäld triticin 

 från de båda förut af handlade inulinartade kolhydraten. Dessa äro nämligen olösliga i 

 denna vätska, under det att triticinet deremot temligen långsamt, men säkert löses af 

 glycerinet, i det att klumparna så småningom smälta från ytan, hvarunder de blifva 

 temligen genomskinliga. En sådan upplösningsprocess kan vara afslutad på mindre än en 

 timme, men drager dock ofta längre tid, isynnerhet om triticinet är inneslutet i oskadade 

 celler. Man kan på grund deraf ej bevara några glycerinpreparat af detta ämne. 



I vatten lösa sig naturligtvis triticinklumparne med stor hastighet. 



Till färgämnen förhålla de sig på samma sätt som de förut omtalade inulinartade 

 kolhydraten. Jod färgar icke hvarken i alkoholisk lösning eller vid tillsats af så mycket 

 vatten att triticinet börjar upplösas. Anilinfärger upptagas icke heller. Klorzinkjod löser 

 triticinet ganska hastigt, hvarunder det blir temligen genomskinligt. 



Saltsyra löser triticinet med stor hastighet. I koncentrerad svafvelsyra löses det äfven, 

 men betydligt långsammare, så att triticinklumparne ännu äro delvis olösta, då den om- 

 slutande cellväggen redan är betydligt uppsväld. Ja, man ser stundom ännu en liten bit 

 kvar, då cellväggen är helt och hållet förslemmad. 



Trots sin lättlöslighet är äfven detta kolhydrat, liksom öfriga inulinartade, olösligt i 

 koncentrerad ättiksyra. 



I ammoniak såväl som i kalilut löses det ofantligt lätt. 



Utom hos den af Muller och Reidemeister angifna kvickroten, Triticum repens, har jag 

 anträflfat triticin i rhizomerna af Triticum violaceum, Secale anatolicum och Elymus arenarius 

 samt i de uppsvälda basaldelarne af strået af Hordeum hulbosum. Det synes sålunda hafva 

 en ganska allmän utbredning inom gruppen Hordeee, och förekommer knapt utom den- 



