56 c. J. JOrlMJSSÖN, OM GRÄSENS kV^ÄFVE&RtA RESÉRVNARTNGSÅMNRN. 



Phleumknölarnes stora halt af näringsämnen har redan förut varit uppmärksammad, ehuru 

 man ej vetat, i hvilken form de förekommo. Så betecknas de af Rosenthal ^) redan i 

 början af 1860-talet såsom »essbar». 



Ett förhållande, som talar ganska starkt för de hos gräsen förekommande inulinartade 

 kolhydratens natur af reservnäringsämnen, är att andra kväfvefria reservnäringsämnen 

 saknas i dessa växters öfvervintrande delar. Stärkelsen, hvilken hos samma arter nästan 

 uteslutande utgör det i fröna nedlagda reservnäringsämnet, saknas alldeles eller förekommer 

 blott spårvis. I barkcellerna af rhizomet af Elymus arenarius kunde jag sålunda iakttaga 

 några få, ytterst små i den hopdragna cytoplasman inbäddade stärkelsekorn, och liknande 

 mängder torde man äfven kunna träffa hos andra arter, särskildt hos dem, som redan på 

 hösten börja utveckla sina nya skott. De stärkelsekorn, man sålunda iakttager, utgöra 

 emellertid en så ytterst obetydlig del af växtens substans, att deras betydelse som reserv- 

 närinssämne utan tvekan kan sättas lika med noll. Snarare torde de måhända vara att 

 betrakta såsom transitorisk stärkelse. 



Att de ifrågavarande inulinartade kolhydraten äro verkliga reservnäringsämnen kan 

 man genom direkta iakttagelser lätt öfvertyga sig. Den 26 juni 1887 insamlade jag 

 rhizomer af Trinetum al2'>estre, Baldingera arundinaeea, Calamagrostis lapponica, Hierochloa 

 odorata och Poa attenuata, hvilka lades i sprit för att sedermera underkastas en närmare 

 undersökning. Af denna framgick, att i rhizomet af Trisetum alpestre ej ett spår af gra- 

 minin kunde upptäckas, utan allt tycktes hafva blifvit användt på våren för de nya 

 skottens utveckling. Hos Baldingera armidinacea. kunde i vissa rhizomer endast några 

 få spridda sfärokristaller upptäckas. I andra deremot fans icke så obetydligt phlein i 

 synnerhet i barkcellerna, men det utgjorde dock en vida ringare mängd än livad som 

 förekommer om hösten. På motsvarande ställe af ett ungefär lika stort rhizom insamladt 

 på hösten, liksom de förut omtalade i härvarande botaniska trädgård, innehöll nemligen 

 nästan hvarje cell stora sfärokristaller, hvilka till sin massa betydligt öfverstego dem, som 

 iakttogos i det under sommaren insamlade rhizomet. 



I rhizomerna af Calamagrostis lapponica iakttog jag temligen mycket graminin och hos 

 Hierochloa odorata innehöUo de rätt stora mängder phlein. 



Förhållandet hos de sistnämnda arterna kan derför tyckas tala emot dessa kolhydrats 

 roll af reservnäringsämnen, ty de synas till nästan lika mängd förekomma i rhizomerna 

 hela året om. Någon egentlig motsägelse ligger dock icke der uti, ty det är en ganska 

 vanlig företeelse, att en växt producerar mera reservnäring under sommaren, än hvad den 

 behöfver för sin utveckling följande vår. Så t. ex. kvarblifver i potatisknölen efter ört- 

 ståndets utveckling en temligen stor mängd stärkelse oanvänd, hvilken sedan genom stolo- 

 nerna i form af glycos vandrar till de nybildade knölarne ^). Afven för inulinet, som står 

 dessa kolhydrat vida närmare än stärkelsen, uppgifver dragendorff ^), att det frambringas 

 af Compositeerna i vida större mängd, än hvad som behöfves för nybildningen om våren. 



Jag insamlade för öfrigt mitt material så sent som i slutet af juni, då de ifråga- 

 varande gräsen hade nått sin fulla utveckling och stodo i begrepp att blomma, och det 



^) EosENTHAL, Synopsis, sid. 55. 

 2) Pfeffer, Physiologie I, sid. 338. 

 ^) Dragendorff, Materialien, sid. 138. 



