KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:0 2. 27 



kan derför hända, att en del af det kolhydrat, jag fann i rhizomerna, hade blifvit bildadt 

 på försommaren och redan då hade börjat npplagras derstädes för att sedermera öfvergå 

 till de nya stolonerna. 



För att erhålla en tillförlitligare kännedom om phleinets roll vid de nya skottens 

 första utvecklivg inflyttade jag några tufvor af Phleum pratense den 4 december förlidet 

 år i kruka och stälde dem i ett af botaniska trädgårdens växthus, frigidariet. Knölarne 

 voro då alldeles fylda af phlein och en del af detsamma hade genom frostens inverkan 

 blifvit utfäldt inuti cellerna. 



I början af januari hade redan de nya skotten börjat skjuta fram något litet, men 

 phleinmängden i knölarne tycktes dock icke halva minskats i någon nämnvärd grad, ty 

 vid tillsats af alkohol till ett snitt fyldes dess celler hastigt af en tät emulsion af större 

 och mindre phleindroppar. 



Den 20 mars undersökte jag knölarne ånyo. De nya skotten, som till ett antal af 

 1 — 3 utgingo från hvarje knöl, hade nu vuxit ut ganska mycket och egde 2 — 4 gröna 

 blad. Knölarne, hvarifrån de utgingo, hade börjat blifva gråbruna och sågo något des- 

 organiserade ut. Den utanför bastmanteln varande barken lossnade lätt och den inre 

 cellväfnaden var något hopfallen. Vid behandling af snitt deraf med alkohol, kunde jag 

 med mikroskopets tillhjelp icke upptäcka någon bildning af phleindroppar inuti cellerna, 

 och i den saftdropjie, som jag utpressade ur en vid basen afskuren knöl, erhöll jag vid 

 tillsats af 90 % alkohol endast en svag grumling eller ojsalisering af den utfälda phlein- 

 emulsionen. Till och med i ett snitt från en knöl, som såg helt frisk ut, lyckades jag 

 endast frambinnga en obetydlig fällning af några små droppar inuti cellerna. 



Då man nu betänker, att P/?/é'M??? knölarne ega minst 10 % phlein om hösten, blifver 

 den förändring, de nu i detta fall undergått, i hög grad påfallande. Hela eller i det allra 

 närmaste hela phleinmängden har under de nya skottens utveckling så småningom för- 

 svunnit ur knölarne, hvilka hafva börjat desorganiseras, emedan deras funktion nu är 

 afslutad. Med dessa fakta för ögonen torde man ej undgå att erkänna phleinet såsom 

 reservnäringsämne. 



Hvad triticinet beträffar, antages det af Miiller spela rollen af ett reservnäringsämne 

 och Reidemeister ^) uppgifver att det »in der Wurzel von Triticum repens» synes hafva 

 liknande funktioner som stärkelsen i andra rot- och rhizomdelar. 



I öfverensstämmelse dermed står det förhållandet, att ett rhizom af Triticum repens, 

 som jag förvarade på ett fuktigt, temligen mörkt ställe, inom några veckor utvecklade 6 

 å 7 större och mindre skott. 



Då man sålunda funnit, att de hos gräsen förekommande inulinartade kolhydraten 

 utan allt tvifvel äro att betrakta såsom reservnäringsämnen, torde man kunna framkasta 

 den frågan: hafva de uteslutande denna funktion eller sjDela de derjemte någon annan roll 

 hos växten? För besvarandet af denna fråga har man i främsta rummet att undersöka, 

 huruvida de uteslutande förekomma i de underjordiska, öfvervintrande delarne eller om de 

 tillika anträffas i sjelfva örtståndet och i så fall, i hvilka delar af detsamma. 



Vid mina undersökningar af det i oktober insamlade materialet iakttog jag phlein 

 jemte något graminin i de gröna bladen och framför allt i deras slidor hos Poa sudetim 



') Beidemeistek, Ein Beitrag, sid. 45, 



