28 c. J. JOHANSON, OM GRÄSENS KVÄFVEFRIA RESERVNÄRINGSÄMNEN. 



och Antlwxanthum amnrum. Då dessa arters underjordiska stamsystem är högst obetydligt 

 utveckladt och då deras blad derjemte äro öfvervintrande, låg det antagandet nära till 

 hands, att de ifrågavarande växterna i dessa delar hade ujiplagrat en del af sina reserv- 

 näringsämnen och att de inulinartade kolhydraten sålunda ej utgjorde direkta assimila- 

 tionsprodukter. För att afgöra denna fråga uppgräfde jag i midten af januari några blad 

 och slidor af de båda ofvannämnda arterna, hvilka i öfver 3 veckor hade varit begrafna 

 under ett mer än fotsdjupt snötäcke. Sedan de någon tid legat i sprit, undersökte jag 

 dem och fann icke blott i slidorna utan äfven i sjelfva bladen ungefär samma mängd af 

 kolhydraten, som jag iakttagit i de förut insamlade. Hos Anthoocanthum voro särskildt 

 slidornas celler nästan alldeles fullproppade af phlein. Förekomsten af phlein och graminin 

 i dessa växters ofvanjordiska delar står sålunda i analogi med uppträdandet af inulin i 

 vissa Compositeers och Campanulaceers ofvanjordiska stammar, hvilka äro öfvervintrande 

 och tjenstgöra såsom reservnäringsorgan. 



Men äfven i icke öfvervintrande delar har jag anträffat dessa kolhydrat. Samtidigt 

 med det jag vid midsommartiden insamlade rhizomer af Baidingera arundinacea, Calama- 

 grostis Utppoiiica, HierocMoa odorata, Poa sudetica och Trisetum alpestre, spritlade jag äfven 

 stycken af deras ofvanjordiska delar, strån, blad och bladslidor, för att framdeles kunna 

 undersöka dem på deras halt af lösliga kolhydrat. Då gramininet och phleinet ej liksom 

 inulinet hafva benägenhet att draga sig tillsammans till stora sfärokristaller eller sfärokristall- 

 aggregat, dervid lemnande de omgifvande väfnaderna tomma, utan i vanliga fall utfällas 

 inuti de celler, som ursprungligen innehållit lösningen, så kan man med ganska stor säkerhet 

 af sfärokristallernas förekomst sluta till de ifrågavarande kolhydratens utbredning. Hos Bai- 

 dingera iakttog jag dervid uti strået sfärokristaller och oregelbundna klumpar af ett kolhydrat, 

 som vid vattentillsats visade sig vara phlein. Det förekom temligen rikligt uti stråets 

 nedre del och aftog uppåt, så att jag ej med säkerhet kunde konstatera dess förekomst 

 ett stycke nedanför blomställningen. Det tycktes mestadels vara upplagradt uti märg- 

 cellerna närmast innanför kärlknijapekretsen. Uti slidorna, som omgåfvo de phleinförande 

 internodierna, kunde jag ej vipptäcka några sfärokristaller liksom ej heller i bladen. 



Hos Hierochloa odorata förekom äfven phlein uti de ofvanjordiska delarne, nemligen 

 till icke obetydlig del uti slidorna till de ofvanjordiska bladen, men i sjelfva skifvorna 

 kunde jag ej konstatera dess förekomst. Det fans vanligen i de kärlknippena närmast 

 omgifvande parenkymcellerna, hvilka äfven innehöllo något stärkelse ehuru icke i samma 

 celler, som hade innehållit phleinlösningen. 



Uti stråna af Poa attenuata förekom det i temligen betydande mängd uti märgcellerna 

 innanför bastmanteln genom hela strået ända upp till blomställningen. I bladen kunde 

 jag icke upptäcka detsamma, hvarken i slidorna eller i sjelfva bladskifvorna. 



Phlein förekommer äfven uti slidorna till de ofvanjordiska bladen af Calamagrostis 

 lapponica, men de innehålla deijemte också graminin. I de närmast basen af strået sittande 

 slidorna var phleinet öfvervägande, men högre upp förekom temligen mycket graminin. 

 Här var det ej uteslutande de närmast intill kärlknijjpena liggande parenkymcellerna, som 

 innehöllo de lösliga kolhydraten, utan dessa förekommo jemväl uti den mellan kärlknippena 

 liggande väfnaden. I de nedre slidorna, som voro försedda med luftgångar, hade de äfven 

 diffunderat ut och afsatt sig på dessas väggar. I strået tycktes halten af lösliga kolhydrat 



