32 c. J. JOHANSON, OM GRÄSENS KVÄFVEFRIA RESERVNÄRINGSÄMNEN. 



Phleinlösningen är hufviidsakligen samlad i den innanför bastmanteln belägna upplags- 

 väfnaden, livars celler vid kolhydratets utfällning blifva nästan fylda af" detsamma. Dess- 

 utom förekommer den ehuru mera sparsamt i barkens små, tunnväggiga celler samt t. o. m. 

 uti de större bastcellerna. 



Såsom man redan kan höra af namnet har Hordeum bulhosum L. någon slags ansvällning 

 för upplagsnäringens bevarande. Det ej är en verklig lök, bildad af uppsvälda bladdelar, 

 såsom man skulle kunna tro, utan liksom hos Phleuin pratense är det ett af de nedersta 

 internodierna af sjelfva strået, som bllfvit knölformigt uppsväldt. Det är vanligen blott 

 ett internodium, som är på detta sätt utbildadt. Till formen är det bredt päronformigt 

 eller nästan rundadt, och det är upptill tvärt hopdraget, så att det närmast öfre inter- 

 nodiet utgår från detsamma som ett litet skaft. Dessa knölar afvika till sin inre byggnad 

 i åtskilligt från de föregående; (taflan II, fig. 22). Ytterst finnes en mycket tjockväggig 

 epidermis med förvedade väggar, hvilka äro försedda med temligen stora porer, några 

 t. o. m. i ytterväggen. Omedelbart derunder följer en sammanhängande bastmantel af några 

 lager starka bastceller, hvilka inåt så småningom öfvergå i den innanför liggande upplags- 

 väfnaden, som fyller hela knölen och blott är genomdragen af några få kärlknip^ien, hvilkas 

 mekaniska element äro temligen starkt reducerade. 



Sjelfva upplagsväfnaden är temligen storcellig och försedd med små intercellularrum- 

 Väggarne äro temligen tunna, ej så obetydligt tunnare än hos Plileum, men hafva dock 

 en tydlig midtlamell samt äro försedda med talrika porer. 



Upplagsväfnaden hos denna art synes sålunda hafva nått en högre differentiering och 

 vara bättre tillpassad för sitt ändamål än den hos Phleum. Det är klart, att diffusionen 

 mellan de olika cellerna skall gå lättare för sig, ju tunnare väggarne äro. Afven hos 

 Hordeum äro väggarne dock icke tillräckligt tunna för att tillåta diffusionen att ske nog 

 hastigt, utan de är för underlättandet af densamma försedda med talrika porer. Dessutom 

 öfverensstämmer Hordeum\.n'6\2iYne genom sina tunna cellväggar mera med reservnärings- 

 organen hos andra växter, ty hos dem är upplagsväfnaden vanligen mycket tunnväggig, 

 hvilket också från material besparingens synpunkt är ganska naturligt. Då upplagsväfnaden 

 om våren blifvit tömd, kommer den ej att fungera vidare utan öfverlemnas åt förgängelsen. 

 Dervid är det naturligtvis fördelaktigt, att så ringa substans som möjligt är nedlagd i 

 väggarne, emedan derigenom mindre material gåV förloradt. Den tjockväggiga epidermis 

 och den omedelbart under densamma liggande starka bastmanteln lemnar säkerligen ett 

 ganska kraftigt skydd åt den innanför varande upplagsväfnaden med dess innehåll — 

 triticin. 



Den tredje af de med knölformigt uppsvälda reservnäringsförande internodier vid 

 stråets bas försedda arter, som jag haft tillfälle att undersöka, nemligen Anthoxanthum 

 bulhosum, har flere korta intill hvarandra sittande internodier på detta sätt utbildade, så 

 att den nedre delen af strået får ett knutigt utseende. Till sjelfva upplagsväfnadens byggnad 

 öfverensstämde denna art mest med Hordeum bidbosum, men i afseende på bastmanteln 

 mera med Phleum pratense. Bastmanteln var dock svagare utbildad, hvilket möjligen 

 berodde derpå, att knölarne under vår korta sommar ej hade hunnit blifva fullt utbildade. 



Det är sålunda ej mera än tre arter af dem, som förekomma vilda i vårt land, eller 

 hvilka odlats i härvarande botaniska trädgård, hos hvilka jag funnit de nedre internoiderna 



