KONGL. SV. VET. AKADKMIENS HANDLINGAR. HAND. 23. N:0 2. .3.5 



Så är förhållandet hos Pon coenicaa. (Taflan III, fig. 27). Dun på den tomligcn 

 tjockväggiga epidermis följande barken utgörcs IjJott af 2 — 4 lager tnnnväggiga smala i 

 det närmaste cylindriska celler. Omedelbart derinnanför kommer den iranska kraftigt 

 utvecklade bastmanteln, i hvilken de flesta kärlknippcna ligga inneslutna. En del kärl- 

 knippen ligga omedelbart intill bastmantelns insida och omslutas af ett lager bastceller, 

 som sammanhänger med bastmanteln. Hufvudmassan af rhizomet utgöres af den storcelliga 

 märgen, hvilken ej innehåller några kärlknippen eller några mekaniska element. Märg- 

 cellerna äro tämligen tnnnväggiga med väggar af cellulosa. De äro långsträckta, mer eller 

 mindre cylindriska och hafva stora intercellularrum emellan sig. Det är märgen, som 

 utgör den egentliga upplagsväfnaden, ty dess celler äro fylda af en koncentrerad lösning 

 af phlein. Barkcellerna innehålla endast högst obetydligt af detta ämne. 



Poa compressa öfverensstämmer fullkomligt med Poa coenicea. Den periferiska bast- 

 manteln är temligen tunn, men består af väl utbildade bastceller. Afven barkcellerna 

 hafva förtjockade väggar samt något förvedade midtellameller. 



De långa utlöparne af Trisetum alpestre äro byggda på samma sätt. Bastmanteln 

 har ryckt så nära epidermis, att den utanför liggande barken blott utgöres af 2 — .3 cellager 

 (taflan II, fig. 24), och den intager tillsammans med epidermis blott 0,1 — 0,06 af tvärsnittets 

 radie. Dertill kommer, att de starkast förtjockade cellerna i bastmanteln äro belägna 

 utanför kärlknippena, hvilka ligga nästan i en krets, och Tpk sin insida äro begränsade 

 af temligen tnnnväggiga och blott svagt förvedade element. Hufvudmassan af de celler, 

 som bilda bastmanteln, äro starkats förtjockde på den emot rhizomets inre vettande delen 

 af väggen, hvarjemte de äro tydligt skiktade. Deras utseende påminner sålunda temligen 

 mycket om endodermisceller. De tnnnväggiga, långsträckta, nästan cylindriska märgcellerna 

 äro fylda af en synnerligen starkt koncentrerad gramininlösning, under det att barkcellerna 

 blott innehålla jemförelsevis små mängder af detta kolhydrat. 



Holcus mollis har äfven bastmanteln i rhizomet förlagd på samma sätt. Den är sva- 

 gare utbildad och något vågig, så att den på somliga ställen stöter ända intill epidermis, 

 nemligen midt för en del särdeles långt ut emot jieriferien belägna kärlknippen. Hufvud- 

 massan af rhizomet utgöres af den tunnväggiga, storcelliga märgen. 



Hos Colpodium Steveni har likaledes den mekaniska manteln ryckt ganska nära epi- 

 dermis, från hvilken den blott är skild genom 3 — 5 cellager, som bilda barken. Hufvud- 

 massan af de mekaniska elementen äro som vanligt belägna på kärlknipjjenas utsida. 



Ägrostis capillacea har bastmanteln belägen något mera in emot centrum, än hvad 

 fallet är med de föregående, men den utanför belägna barken når dock icke på långt när 

 ujjp till en bredd motsvarande halfva radien af tvärsnittet. Här finnas inga förtjockade 

 celler närmast under epidermis. De tunnväggiga märgcellerna äro alldeles fylda af gra- 

 minin, under det att barkcellerna blott innehålla små mängder deraf. 



Afven rhizomerna af Elymus arenarius (taflan III, fig. 25) intaga liksom hos Ägrostis 

 en intermediär ställning mellan de först omtalade och jordstammarne hos Hierochloa odorata. 

 Här är nemligen märgen temligen väl utbildad, men äfven barken intager en någorlunda 

 stor plats i förhållande till densamma, så att den utgör omkring 0,^3 — 0,33 af tvärsnittets 

 radie. Den egentliga bastmanteln är temligen tunn och skarpt afsatt såväl emot barken 

 som emot den innanför varande temligen storcelliga, förvedade väfnad, hvari kärlknippena 



