6 FREDRIK INGVARSON, OM DRIFVEDEN I NORRA ISHAFVET. 



Ishafvet. — På detta sätt söker han stödja den nämnda teorien om en öppen Ishafsför- 

 bindelse mellan de båda andra stora världshafven. 



Om Golfströmmens aktivitet i den arktiska drifvedstransporten finnas i litteraturen 

 mer eller mindre stridiga uppgifter. Några af de viktigaste skola i det följande antydas, 

 innan' redogörelse för egna undersökningar meddelas. 



v. Waltershausen och C. Lindman ^ antaga sålunda, att samma art af driftpro- 

 dukter, som af Golfströmmen uppkastas på Norges kust äfven kan föras vidare in i Norra 

 Ishafvet och hamna på Spetsbergens, Novaja Semljas, Islands och Grönlands kuster. 



Den af Nares' expedition norr om Baffins Bay funna drifveden, som enligt M'Nab 

 är af amerikanskt ursprung, har enligt Lindmans ^ åsikt förts dit genom en nordgående 

 ström, riktad mot Grönlands sj^dspets. 



Enligt hvad T. E. Gumprecht ^ omtalar i sitt arbete : Treibproducte im Nordatlan- 

 tischen Ocean, anträffades år 1786 af den danske amiralen von Löwenörn en mahogny- 

 stam, drifvande i hafsvattnet i närheten af ostgrönländska kusten. Ett dylikt fynd har 

 enligt nämnde förf. äfvenledes gjorts vid Disco-ön, belägen i Davys sund. ■ — Gumprecht 

 anser äfvenledes, att den isländska drifveden åtminstone delvis är af tropiskt ursprung. 



De olika åsikterna om Golfströmmens betydelse i berörda afseende framgå ytter- 

 ligare af en här nedan lämnad, kortfattad framställning af de olika arbetsmetoder, genom 

 hvilka man sökt bilda sig en mening om den arktiska drifvedens ursprung. 



Samtliga författare i frågan, Agardh, VViesner, Kraus och Örtenblad representera 

 åsikten, att Norra Asien skville utgöra källan till den aldrig utsinande ström af drifved, 

 som hamnar vid Spetsbergens och Grönlands kuster. Denna åsikt hade arbetat sig fram 

 under konflikten med en annan, densamma motsatt teori. Från svenskt håll utgick näm- 

 ligen tanken, att Golfströmmen skulle vara bärare af drifvedstransporten. O. Torell 

 hade nämligen* under den svenska polarexpeditionen 1861 på Spetsbergens norra kust 

 funnit en böna af den i Västindien växande papilionacéen Entada gigalobium.^ Genom 

 detta fynd motiverades den ännu i senare tider förhärskande åsikten, att Golfströmmen 

 tillförde Spetsbergen dess drifved. En opposition väcktes dock häremot och utgick från 

 tyska naturforskare. Oppositionsmännens rad inleddes af Peschel och Petermann. Dessa 

 slogo emellertid öfver i en annan lika ensidig uppfattning, som vinner sitt bästa uttryck 

 i följande af Petermann gjorda utlåtande:® Driftprodukter från Västindien såsom Entada 

 gigalobium lämna det bästa beviset för, att den verkliga Golfströmmen sträcker sig ända 

 till Spetsbergens nordöstra kust, men icke mindre intressant är det, att de oei'hörda mas- 

 sorna af drifved alla komma från Sibirien. 



^ C. Lindman, Om drifved ocb andra af hafsströmmar uppkastade naturföremål vid Norges liuster. 

 Göteborgs Kongl. Vetenskaps- och Vitterhets-Samhälles Handlingar, 18 häftet, sid. 73. Göteborg 1883. 



^ Lindman, anf. st., sid 73. 



^ T. E. Gdmpeecht, Treibproducte der Strömungen im Nordatlantischen Ocean. Zeitschrift fiir Allgem. 

 Erdkunde 1854, Berlin 1854. Band III, sid. 430. 



* Chydenids, Svenska expeditionen till Spetsbergen 1861 under ledning af Otto Torell. Stockholm 

 1865, sidd. 203, 460. 



^ Petermann, Das Treibholz im Eismeere. Petermann, Geograph. Mittheil. 1870, sid. 231. 



•5 Petermann, anf. st., sid. 231. 



