KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:0 I. 7 



Denna sats verkar redan a priori paradoxal, och vid närmare granskning af Peter- 

 MANNS ^bevisföring försvinner icke intrycket häraf. Vi vilja göra en axplockning af de 

 bevisgrunder, han uppställt. Söder om Kap Wrede, en udde på Spetsbergens nordöstra 

 kust, hade den svenska polarexpeditionen icke kunnat påvisa fynd af tropiska frukter och 

 frön. Af detta förhållande, som ju alltid kan tänkas bero på en tillfällighet,^ drager 

 han följande allmänna slutsats:^ »Es ist hiernach wahrscheinlich, dass der Golfström nicht 

 mehr an diese Kusten gelangt, dass sie dagegen von dem Treibholz der Sibirischen Fliisse 

 erreicht werden.» Utom på denna negativa bevisgrund, som ej i något afseende kom- 

 pletteras genom positiva undersökningar af den på dessa kuster rikligt förekommande 

 drifveden och som ju, såsom nämndt, kan tänkas grunda sig på en tillfällighet, stödjer 

 han sig på hypoteser, som uttalats af andra forskare, såsom Gumprecht, Irminger, Lamont, 

 BiRKBECK och Newton. 



GoMPRECHT ^ håller sålunda för sannolikt, att drifveden på Spetsbergens kust är af 

 sibiriskt ursprung. — C. Irminger * anför i sitt arbete, att mycket af den röda drifved, 

 som uppkastats på Islands norra kust och som af invånarna därstädes hållits för ceder- 

 trä, torde vara lärkträdsved, som af de sibiriska floderna förts ut i Ishafvet och med en 

 åt sydväst gående strömning transporterats omkring Spetsbergen till Island. Den för 

 lärkträdsved, som längre tid legat i vattnet, karakteristiska egenskapen att antaga en 

 rödaktig glans anser han vara orsaken till förväxlingen med cederträ. 



Den på Spetsbergens sydöstra kust samt på Tusenöarne funna drifveden anser 

 Lamont ^ bestå af barrträd, som otvifvelaktigt leda sitt ursprung från Sibirien. Samma 

 uttalande föreligger af Birkbeck och Newton ^ om den drifved, som de påträffat vid 

 Ryke Yseöarne. 



Slutklämmen i Petermanns bevisföi'ing är en hänvisning ^ till Agardhs undersökning 

 öfver Spetsbergens drifved och lyder ungefär sålunda: De af svenskarna hemförda ved- 

 profven äro noga undersökta af J. G. Agardh, som med apodiktisk säkerhet uppvisat, att 

 intet enda stycke tillhör något annat vedslag än den sibiriska Larix, och att alltså intet 

 däraf föres dit af Golfströmmen från sydligai-e trakter. — Resultatet af Agardhs under- 

 sökningar vinner emellertid ej ett korrekt uttryck genom anförda citat. Af 18 prof har 

 nämligen Agardh påvisat endast 7 vara sibiriskt läi'kträd. Moderträden för de öfriga 11 

 prof ven vågar nämnde föi'fattare ej med säkerhet angifva. 8 synas honom vara af gran 

 eller af ett »trädslag, soni svårligen torde kunna skiljas från vår vanliga gran». 1 kom- 

 mer närmast fur, men betecknas såsom »tämligen murket», och därför »svårligen bestäm- 

 bart»; slutligen återstår ett, »som sannolikt torde vara rotstycke af en». ^ Den karakter 

 af »apodiktisk visshet», som Petermann med nyss anförda citat velat tillerkänna den rent 



^ I själfva verket har Nathorst 1870 funnit en böna af Guilandina Bonduc pä västkusten, i Advent 

 Bay. (Se A. E. Nordenskiöld i Bihang till K. Sv. Vet. Akad. Handl. Bd 2, N:o 18, sid. 40.) 



^ Petermann, anf. st., sid. 231. 



ä Gumprecht, anf. st., sid. 431. 



* C. Irminger, tJber Meeresströmungen. Zeitschrift ftlr allgem. Erdkunde 1854, Berlin 1854. Band 

 III, sid. 189. 



^ Petermann, Geograpli. Mittheil. 1870, sid. 232. 



•^ Petermann, anf. st., sid. 232. 



' Petermann, anf. st., sid. 232. 



^ Agardh, anf. st., sid. 114. 



