8 FREDRIK INGVAKSON, OM DRIFVEDEN I NORRA ISHAFVET. 



systematiska bestämningen af drifvedsprofven, annullerar Agardh med följande ord: »för 

 en noggrann och fullt säker bestämning af dem alla har hvarken nödig tid eller nödvän- 

 diga samlingar af olika (amerikanska) trädslag stått mig till buds». ^ 



Beträffande denna drifveds ursprung måste naturligtvis Sibirien anses vara moder- 

 landet för de sibiriska lärkträdsprofven, för de öfriga åter står frågan öppen. Agardh 

 anser visserligen äfven dessa vara af sibiriskt ursprung, enär han utgår från den förut- 

 sättningen, att drifveden på ett och samma område icke kan härstamma från olika kon- 

 tinenter, ditförd af olika strömmar, ett antagande, som synes honom stämma väl öfverens 

 med det faktum, att det är hufvudsakligen i vissa fjordar, som drifveden samlar sig. ^ 

 Frånsedt att riktigheten af denna hypotes torde böra anses något tvifvelaktig, var dock 

 undersökningsmaterialet alltför ringa, lokalerna för materialets insamling alltför få för 

 att tillåta en med apodiktisk visshet dragen slutsats öfver hemlandet för all denna vid 

 Spetsbergens kuster befintliga drifved. 



Petermanns åsikt, att den spetsbergska drifveden är af uteslutande sibiriskt ursprung, 

 är desto mera egendomlig, som den strider mot hans teori om Golfsti'ömmens utbred- 

 ningsförhållande i dessa trakter. Han tillskrifver nämligen denna strömning inflytande 

 långt in i den arktiska regionen och anser dess strömbana beröra Spetsbergens, Novaja 

 Semljas, ja, t. o. m. de Nysibiriska öarnas kuster. 



Polarströmmens aktivitet och Golfströmmens betydelselöshet med afseende på drif- 

 vedstran sporten i dessa trakter framhäfves ytterligare af Wiesner, Keaus och Örten- 

 blad. Deras bevisföring synes buren af en och samma tankegång, hvilken dock hos 

 Kraus förefaller mest typisk och genomförd. Han grundar sin uppfattning dels på be- 

 räkning af årsringarnas medelbredd, dels på det systematiska resultat, som han erhöll 

 vid sin undersökning. Han finner, hurusom detta senare utgör en öfverraskande vacker 

 spegelbild af den sibiriska urskogens sammansättning. Liksom barrträden, och bland dera 

 särskildt lärkträdet, dominera nordsibiriska skogsområdet, är samma träd talrikast repre- 

 senteradt bland drifvedsprofven. ^ Mätningar af årsringarnas medelbredd visade samma 

 låga siffra, som A. Th. v. Middendorff anfört som karakteristisk för de sibiriska barr- 

 träden. * 



Emot denna metod att bestämma drifvedens hemland, torde dock anmärkningar 

 kunna göras. Först och främst är en parallell mellan karaktersträden inom en drifvedssam- 

 ling och inom ett urskogsterritorium icke fullt lämplig, enär drifveden ofta kan rekryteras 

 från områden, hvilkas vegetation har sin säregna, från urskogens af vikande prägel, näm- 

 ligen floddalar med öfversvämningsområden och hafsstränder. Jämförelsen är riktig med 

 afseende på de flodområden, där stränderna äro branta; där finnes ju intet öfversväm- 

 ningsområde, urskogen kan gå ända ned till stranden, och träd kunna störta ned i floden. 

 Men i Jenissejs och andra floddalar finnas äfven stora, för öfversvämningar utsatta strand- 



^ AgAKDH, anf. st., sid. 99. 



^ ÅGAKDH, anf. st., sid. 99. 



^ Kraus, Treibhölzer, anf. st., sidd. 129, 130. 



* Kraus, Treibhölzer, anf. st., sid. 113. 



