KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 37. N:0 I. 17 



Af det anförda framgår, att de ytterligt smala årsringar, som känneteckna den 

 sibiriska och öfver hufvud taget hela den arktiska trädvegetationen, icke sakna motsvarig- 

 het äfven inom den tempererade zonen, och att sålunda i sin utveckling hämmade, för- 

 krympta trädstammar, hvilka anträffats i arktisk drifved, ej på förhand böra anses här- 

 stamma från arktiska länder och med Polarströmmen liafva transporterats in i Ishafvet. Deras 

 hemland kan nämligen med lika stor sannolikhet sökas bland t. ex. Norges fjäll- och alptrak- 

 ter, hvilkas vegetation enligt Lindman ^ på grund af den korta högnordiska sommaren, 

 som är otillräcklig för en riklig ved bildning, för en »ansträngd och försvagad tillvaro». 



En specifikt norsk drifvedssamling företer enligt nämnde förftittare med afseende på 

 årsringarnas beskaffenhet stora växlingar, hvilka återgifva de stora olikheter i klimatiska 

 och aedafiska förhållanden, som äro egendomliga för Norge och som förklaras af landets 

 »stora utsträckning, växlande höjdförhållanden och brutna terräng med ömsom öppna och 

 skyddade växtställen». 



En specifikt arktisk drifvedssamling åter måste enligt de uppgifter om den årliga 

 vedbildningen, som af Middendorff, m. fl. andra författare anförts för den arktiska träd- 

 vegetationen, anses bestå af endast förkrympta trädstammar. Breda årsringar alstras icke 

 i dessa i^egioner. 



Vi hafva ansett det va,va af ^ikt att anföra detta i ett sammanhang, där det gäller 

 att utröna drifvedens ursprung och där såsom bevisgrund just den årliga vedbildningens 

 natur kan ifrågasättas. 



I vårt arktiska drifvedsmaterial utgjordes det stora flertalet prof af föi^krympta 

 trädstammar, hvilkas årsringar voro så smala, att deras antal ofta endast med lup kunde 

 afläsas. Bland dessa prof anträffades dock, ehuru sporadiskt, väl utvecklad stamved, 

 hvilkas breda årsringar antydde en härstamning från sydligare breddgrader. Beträffande 

 ursprunget till de af smala årsringar karakteriserade drifvedsprofven ligger ju närmast 

 till hands att på grund af en genomgående likhet i årsringarnas ofvan antydda beskaffen- 

 het förlägga, detta till den arktiska zonen. Den anatomiska undersökningen af vedens 

 struktur gaf emellertid vid handen, att ej all denna förkrympta barrved bör anses vara af 

 arktiskt ursprung; en del däraf torde otvifvelaktigt härstamma från den tempererade zonen, 

 från Norges fjäll- och alptrakter. Man torde sålunda ej böra fästa alltför stor vikt vid 

 den sekundära vedbildningens natur, när det gäller att draga slutsatser öfver drifvedens 

 hemland. 



b. Rotved. 



Beträffande rotveden visade sig medeltalet för samtliga de i tabellen (sid. 14) 

 anförda värdena vara 1,32™™'. Dess årsringar synas sålunda vid första påseende vara 

 vida frodigare än stamvedens, hvilkas medelvärde, som nämndt, enligt våra mätningar 

 var 0,59 ™™', enligt Middendorffs åter 0,5 ""■. Med kännedom om att rotens årsringar 

 hos våra europeiska barrträd pläga vara mycket smala i relation till stammens, är ju 

 denna afvikelse hos motsvarande sibiriska former mycket anmärkningsvärd. Lindman har 

 vid undersökning af det amerikanska lärkträdets rötter erhållit alldeles samma resultat. 



1 Lindman, anf. st., sid. 24. 



K. Sv. Vet. Akad Haudl. Band. 37. N:o 1. 



