KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAE. BAND 37. N:0 I. 21 



ningar, stundom under detsamma. Då, som bekant, barrträdens grenar karakteriseras däraf, 

 att årsringarnas undre sida är starkare utvecklad än den öfre, måste denna hyponasti, 

 som framträder redan å grenar, hvilka bilda vinkel mot horisontalplanet, än skarpare 

 markeras å sådana, hvilka sammanfalla med nämnda plan. 



Den starkt excentriskt utvecklade stamveden torde emellertid äfven kunna rekryteras 

 från en annan lärkträdstyp, nämligen den, som enligt Middendokff också är en af ur- 

 skogens förposter, men som fritt och utan något som helst skydd af omgifvande terräng- 

 föremål måst upptaga kampen med Ishafvets kalla vindar och häftiga snöstormar samt af 

 dessa tvingats intaga en horisontal, utmed marken krypande ställning. Redan a priori 

 kunna vi vänta att finna årsringarna på dylika stammar starkt excentriskt utvecklade. 



3. »Drehkranklieit.» 



En annan för talrika barrträdsprof utmärkande egenskap är den, som Middendoeef 

 kallar »Drehkrankheit», hvarmed menas vedfibrcrnas slingring i en mer eller mindre bi"ant 

 spiral. Särskildt å rotprof är denna egenskap starkt markerad, och vedfibrerna kunna 

 stundom med 25 ° vinkel afvika från den longitudinella hufvudaxeln. Men äfven stamprof 

 kunna pi'äglas af densamma. Denna egenskap återfinnes emellertid äfven på träd, som 

 växa under sydligare breddgrader. A. Beaun har sålunda konstaterat, att på 111 af 167 

 undersökta gymnospermer och dikotyla träd storleken af den vinkel, som vedfibrerna bilda 

 med den longitudinella riktningsaxeln i medeltal var 4 — 5°. ^ Genom denna cellernas 

 anordning ökas enligt G. Haberlandt stammens mekaniska fasthet, och vedkroppen i dess 

 helhet blir sålunda en förstorad bild af den specifikt mekaniska cellen med dess snedt 

 anordnade »Molekularreihen». Med kännedom om denna egenskaps betydelse är det ej 

 underligt att finna den skarpt markerad på sådana träd, hvilka växa på öppen terräng och 

 hvilka ej äga annat skydd mot häftiga stormar än det, som deras eget växtsätt erbjuder. 

 I öfverensstämmelse härmed har Middendoeff funnit trädgränsens representanter bland 

 lärkträd och fur vida starkare präglade af denna egenskap än urskogens träd. 



Det låga värdet för årsringarnas medelbredd, deras ofta starkt excentriska utveckling 

 samt »Drehkrankheit» äro de karakterer, hvilka framgå redan ur barrträdsprofvens habitus. 

 Denna stämplas naturligtvis ock af atmosferiliernas inverkan och återgifver alla »Vergrau- 

 ungsprocessens» faser: ^ cellväggarnas omvandling i kemiskt ren cellulosa, cellernas isole- 

 ring genom upplösning af intercellularsubstansen ; de frigjorda cellernas förstöring genom 

 svampmyceliers inverkan. ^ Vedens yta är glatt, stundom glänsande samt af en gråaktig 

 färgton, som ofta öfvergår i rent silfverhvit. Det bör dock anmärkas, att denna nästan 

 ej alls framträder å våra från Jenissej hämtade prof, men däremot utmärker flertalet af 

 dem, som insamlats i Polarhafvet. Genom vattnets mekaniska inverkan erhålla drifveds- 

 profven, oafsedt deras morfologiska natur, de mest varierande konturer. 



^ G. Haberlandt, Pliysiologische Pflanzenanatomie, 2 uppl., sid. 519. 



2 WiESNER, anf. st., sid. 103. 



^ Denua »Vergrauung» inskränkes vanligen till de perifera cellagren. 



