KONGL. sy. VET. AKADEMIENS HANBLINGAR. BAND 37. N:0 I. 23 



De drifvedsprof, som af Vega-expeditionen insamlats och med hvilka vi för närva- 

 rande sysselsätta oss, höra samtliga enligt ofvan anförda bestämningsgrunder till Pinus- 

 typen samt till den grupp inom denna, som representeras af Larix och Plcea. 



Att särskilja dessa båda släktens ved genom en fullt pålitlig histologisk diagnos har 

 i betraktande af den stora olikhet, som i morfologiskt afseende råder mellan dessa, sedan 

 länge varit ett önskemål, på hvars förverkligande mycket arbete nedlagts. Detta har dock 

 hufvudsakligen resulterat i en uppställning af relativa karakterer, hvilka vi i kort samman- 

 fattning förutskicka, innan vi redogöra för våra egna undersökningar i denna sak. 



Många olika synpunkter hafva tagits till indelningsgrunder för denna släktbestäm- 

 ning, såsom vedelementens storleksförhållanden, antalet hartskanaler, porernas antal, byggnad 

 och anläggning, hartscellers förekomst m. m. 



BuRGEESTEiN har sålunda särskildt haft blicken fäst på vedelementens storleksför- 

 hållanden och funnit, att lärkträdets element i såväl rot, stam som gren äro vida krafti- 

 gare utvecklade än motsvarande hos granen. Detta resultat är baseradt på talrika cell- 

 mätningar, hvilka in extenso äro återgifna i O. G. Petersens ^ veddiagnostik. 



H. Nördlinger" anser i likhet med H. von Mohl, ^ att lärkträdets ved på ett 

 tvärsnitt företer talrikare hartskanaler på ytenheten än granens. 



Kraus * anser, att raärgstrålscellernas horisontala väggar hos Larix äro mindre tät- 

 poriga än hos Picea. 



Lindman ^ grundar diagnosen hufvudsakligen på cellmätningar. Af dessa framgår, 

 att Larix har icke blott långsträcktare utan äfven betydligt vidare cellumina än Picea. 

 I samband med denna olikhet i trakeidernas vidd stå följande karakterer: 



1. Trakeidernas radiala ringporer, som hos Picea excelsa nästan utan undantag stå 

 i en enda rad, äro hos »rödgranen», Larix americana, normalt ställda två i bredd. 



2. I en märgstrålscells korsningsfält med en vårtrakeid förekomma hos granen van- 

 ligen blott 4 sraåporer, hvilka äro anordnade 2 i bredd samt tämligen rundade och snedt 

 ställda; hos »rödgranen» däremot finnas på samma väggyta normalt 6 — 8 småporer eller 

 4 i bredd, hvilkas form iir starkt elliptiskt utdragen, och hvilkas längdaxel oftast förlöper 

 parallellt med märgstrålens riktning. Enligt samme författare äro vidare de parenkymatiska 

 märgstrålscellerna hos Larix fyllda med en mörkfärgad hartsmassa, som hos Picea däremot 

 antingen alldeles saknas eller ock är af en ljusare färgton. 



Örtenblad ^ anför följande olikheter i vedens struktur mellan Larix sibirica Ledeb. 

 och Picea orientalis (L.): De 2 — 3 yttersta raderna af höstzonens trakeider hafva på de 

 tangentiala väggarna hos Larix »rätvinkligt korsade ringporer, der korsets armar föga eller 

 intet sträcka sig utom porens yttre ring». Hos Picea däremot förete motsvarande porer 



1 O. G. Petersen, Diagnostisk vedanatomi, Kabenhavn 1901, sidd. 20, 21. Undersölrta arter äro: 

 Larix europcea DC, Picea excelsa Liuk. 



^ H. NÖKDLINGER, Schlusscl zur Untersuchung der zwei himdert Holzarten des I und II Bändes, resp. 

 1852, 1856. Undersökta arter: Larix europcea DC, Picea excelsa Link. 



^ II. VON MoHL, Betan. Zeitung 1859. Undersökta arter: Larix europaia DC, Picea excelsa Link. 



* Lindman, anf. st., sid. 14. Undersökta arter: Larix decidua Mill., Picea excelsa Link. 



^ Lindman, anf. st, sidd. 16, 17, 18. Undersökta arter: Larix decidua MilL, L^rix americana 

 Miclix., Picea excelsa Link. 



^ ÖRTENBLAD, anf. st., sid. 23. 



