KONGL. SV. VET. AKAÖEMIENS flAJJDtlNGAR. BAND 37. n:0 



25 



i trakeidernas radiala vidd gällande. Den framträder tydligt å hvarje tvärsektionsbild, af 

 hvilken framgår, att cellvidden ökas i årsringarna snccessive från centrum räknadt till en 

 viss punkt på radien, hvarefter den förblir konstant. ^ Häraf är tydligt, att radialsnitt 

 från olika punkter på radien kunna förete olika cellvidder och i samband därmed äfven 

 ett växlande antal såväl radialporer som småporer å ifrågavarande väggytor. 



Trakeidens radiala vidd varierar ock inom en och samma årsring, i det att den 

 successivt af tager inifrån och utåt. Härigenom betingas ju årsringens extrema celltyper: 

 de storcelliga, radialt utsträckta vårcellerna och de småcelliga, tangentialt sammantryckta 

 höstcellerna. 



Klebergs släktdiagnos synes oss ej heller baserad på någon konstant histologisk 

 karakter. Vattenmärgstrålscellernas väggar hos såväl Larix europcea som Larix americana 

 äro nämligen ofta icke blott i höstved utan äfven i vårved försedda med spiralförtjockningar. 



Vi hafva försökt, att i strukturen af vattenmärgstrålscellernas porer sär- 

 skilja mellan Larix och Picea. Som bekant, består en fullt utbildad märgstråle hos ifråga- 

 varande båda släkten af dels parenkymatiska dels trakeidala element. De senare bilda de 



Fig. 1. Radialsnitt ur stamvedeu af 

 Picea excelsa Link. (frän Värmland). 

 Vattenmärgstrålscellernas ringporer visa 

 Picea-iMrens .struktur med dess trånga 

 porkanal ('™/i). 



Fig. 2. Radialsnitt ur stamveden af Larix 

 europwa DC (från Skåne). Vattenmärgstråls- 

 cellernas ringporer visande incicc-poreu, hos 

 hvilken porkanalen är reducerad till en perfora- 

 tion i gårdens vägg (^'"/O- 



s. k. vattenmärgstrålarna, hvilkas celler genom porer kommunicera dels med hvarandra 

 inbördes, dels med omgifvande trakeider. Vi fästa i detta sammanhang uppmärksamheten 

 på de porer, som förmedla förbindelsen mellan ifrågavarande celler sinsemellan, och genom 

 hvilka sålunda möjliggöres en vattenti*ansport i radial riktning. 



Dessa lärkträdets och granens porer tillhöra sauama byggnadstyp, nämligen ringpors- 

 typen och äga samma fysiologiska funktion: att vara regulatorer för den radiala vatten- 

 strömningen. Det finnes dock i dessa porers struktur en tydligt framträdande skillnad 

 mellan Larix och Picea, på hvilken en histologisk släktdiagnos lämpligen torde kunna 

 baseras. På ett radialsnitt af veden visar sig olikheten mellan de strukturbilder, som 

 dessa porformer erbjuda. 



P«cea-poren (Fig. 1) karakteriseras sålunda af en relativt lång och trång 

 porkanal. Larix-Tpoven (Fig. 2) åter saknar en typisk sådan, den framträder 

 endast som en perforation i gårdens vägg. 



'■ Haberlandt, anf. st., sid. 518. 



K. Sv. Vet. Akad. Haudl. Band 37. N:o 1. 4 



