KONGL. SV. VÉT. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 37. N:0 I. 31 



Det finnes emellertid, såsom i"edan antydt, äfven stamved, hvilkas årsringar konsti- 

 tueras af den yttersta och den innersta zonen, af hvilka den senare i öfverensstämmelse 

 med Agaedhs iakttagelse på de lappländska furorna och den spetsbergska drifveden är 

 kraftigast utvecklad. Öfvergångsskiktet saknas, och gränsen mellan höst- och vårved är 

 skarpt markerad. Vårveden utgöres af i radiens riktning sträckta, rektangulära och tunn- 

 väggiga celler, hvilka i årsringens sista tredjedel till fjärdedel plötsligt öfvergå i radialt 

 sammantryckta, med starkt förtjockade väggar försedda höstvedsceller. Proportionen mellan 

 cellväggarnas tjocklek i höst- och vårved visade sig hos profvet n:o 4 såsom medeltal af 

 talrika mätningar vara 2,6 : 1. I denna ved voro årsringarna centriskt utbildade, relativt 

 breda (hos profvet n:o 4 i medeltal 0,87 "™), samt vedfibrerna föga slingrade. Den företer 

 samma habitus, som Middendoefp anser karakterisera sådana sibiriska lärkträd, hvilka 

 vuxit på sj^dligare breddgrader eller under relativt gynnsamma vegetationsbetingelser. 



Genom årsringarnas olika konstruktion och vedens skiljaktiga habitus 

 kunna således två extrema typer af det sibiriska lärkträdet urskiljas, hvilka 

 måste vara produkter af en anpassning till yttre vegetationsbetingelser. 



Dessa typer kunna äfven genom en annan karakter åtskiljas, nämligen genom ring- 

 porernas antal och fördelning på de radiala cellväggarna. Dessa porer äro 

 anordnade antingen utefter en lodrät linie eller i spiral, eller ock uppträda de två och 

 två hvarandra motsatta. 



Förstnämnda anordningssätt karakteriserar enligt von Mohl ^ polygonala celler, 

 hvilka i märgstrålens längdriktning äga två mot hvarandra böjda ytor. Sammanträffa 

 dessa i cellens midtellinie och äro de alltså lika stora, är hvar och en af dem försedd 

 med en porrad. Ar åter differensen mellan de båda cellytornas storlek mycket olika, är 

 endast den största försedd med porer. 



Den under, såsom vi antaga, ogynnsamma vegetationsförhållanden vuxna sibi- 

 riska lärkträdstypen, hvilkens celler, som nämndt, äga en polygonal omkrets, karakteriseras 

 just genom en dylik anordning af radial porerna. Deras omkrets är liten och deras an- 

 passning till vattentransporten synes vara likställd med den, som karakteriserar midtel- 

 zonens radialporer i en typiskt utvecklad årsring. 



Äro däremot cellerna rektangulära och äga endast en med märgstrålens längdriktning 

 parallell sidoyta, äro porerna anordnade antingen i spiral eller ock två och två hvarandra 

 motsatta. '^ Detta anordningssätt karakteriserar den under gynnsamma vegetations- 

 betingelser vuxna sibiriska lärkträdstyperi, i hvars årsringar, som nämndt, den tunnväggiga 

 zonen dominerar. Två och två hvarandra motsatta radialporer äro i dylik stam- 

 ved en mycket vanlig företeelse och kunna t. o. m. karakterisera samtliga vår- 

 vedsceller inom årsringen. 



1 VON Mohl, anf. st., sidd. 234, 235. 

 ^ VON Mohl, anf. st., sid. 235. 



