32 



FREDRIK INGVARSON, OM DRIFVEDEN I NORRA ISHAFVET. 



b. Märgstrålarnas struktur. 



Märgstråkirna bestå, soiii bekant, hos Larix dels af parenkymatiska dels af trakeidala 

 element. 



I de parenkymatiska märgstrålscellerna förete småporerna hos den sibiriska 

 arten ofta en från den normala afvikande anordning. Antalet porer samt riktningen af 

 deras längdaxel står nämligen vanligen i relation till den radiala vidden af den fyrkantiga 

 väggyta, som uppkommer, där en märgstrål scell korsar en trakeid. I vårzonens först 



bildade element äro de sålunda normalt anordnade i två rader, 

 med 4 i hvarje rad, i märgstrålens längdriktning, med hvilken 

 deras längdaxel vanligen förlöper parallellt. I öfvergångszonen, 

 hvars element äro trängre, minskas storleken af nämnda vägg- 

 yta; antalet porer, som uppträda i bredd med hvarandra, re- 

 duceras till 3 a 2 ; deras längdaxel vrides successivt mot ver- 

 tikalplanet och sammanfaller slutligen med detta ytterst i års- 

 ringen, där höstveden äger sina trängsta element. Hos Larix 

 europcea synes denna anordning typisk i väl utvecklad stam- 

 ved. I mer eller mindre förkrympt sådan samt i grenved in- 

 träda dock vissa modifikationer, som äro beroende af nämnda 

 fyrkantiga väggytas storlek. Innerst i årsringen kunna på 

 denna förekomma stundom endast två porer i bredd, hvilkas 

 längdaxel mer eller mindre starkt afviker från horisontalplanet. 

 Med hvilketdera planet porens längdaxel sammanfaller eller 

 tenderar att sammanfalla, synes sålunda hos Larix europcea 

 bestämmas af trakeidernas radiala vidd. 



I stamved af Larix sibirica gifves det äfven, som det 

 synes, samma lagbundna variation af småporernas anordning, 

 ehuru visst icke utan undantag. Hos denna arts vårved 



Fig. 4. Radialsnitt ur stamveden 

 af Larix sibirica Ledeb. (drifved 

 från Jenissejs floddal, Sibirien) vi- 

 sande de parenkymatiska märgstråls- 

 eellernas »smäporer», hvilkas spring- 

 formiga mynning är riktad i ver- 

 tikalplanet (^°°/i)- Trakeidernas ra- 

 dialporer äro anordnade två i bredd, 

 jämför sid. 57. 



framträder nämligen ofta i sådana celler, 



som äga be- 



tydlig radialvidd samt en anordning af två hvarandra 

 motsatta radialporer, en särdeles öfverraskande poi*- 

 form. I dylika celler skulle man ju nämligen enligt det of van 

 anförda och enligt analogi med förhållandet hos Larix europa;a 

 väntat att finna småporernas längdaxel sammanfalla med horisontalplanet eller åtminstone 

 tendera därtill. Motsatsen äger emellertid rum. Den förlöper i vertikalplanets riktning, 

 och porerna synas alltid äga en starkt elliptiskt utdragen gård samt springformig mynning(Fig. 4). 

 De trakeidala märgstrålscellerna eller, såsom de Bary kallar dem, »Quertracheiden» 

 synas hos såväl det europeiska som det sibiriska lärkträdet på ett radialsnitt begränsa 

 märgstrålen upptill och nedtill; stundom förekomma de dock midt inuti densamma. Dessa 

 »tvärtrakeider» äro ofta lagrade 2 — 3 ofvanpä hvarandra. 



Deras vårceller äro hos Larix sibirica karakteristiska genom sin i-inga radiala 

 utsträckning samt genom en relativt stor cellhöjd. De äro i motsats till hvad 



