FREDRIK INGVARSON, OM DRIFVEDEN I NORRA ISHAFVET. 



'2. Rotved. 



Rotveden igenkännes dels på habitus, dels på den primära vedens struktur. Kärl- 

 knippena äro diametralt diarka. Märgen har genom centripetal utveckling af de båda kärl- 

 knippena betydligt reducerats samt företer på ett tvärsnitt en oval form. 



Beträffande årsringarnas medelbredd urskildes tvenne genom öfvergångs- 

 former förenade extremer, hvilkas medelvärden voro resp. 0,42 och 4,4i ™™' 



Den förstnämnda med smala årsringar försedda 

 rottypen kan åter uppdelas i tvenne, hvilkas olikhet 

 redan habituellt framträder genom vedens olika tyngd 

 och hårdhet. Den ena typen utmärkes sålunda genom 

 en lätt och porös ved, den andra åter genom en härd 

 och fast samt mycket tung sådan. Dessa vedens egen- 

 skaper betingas åter af årsringens anatomiska struktur. 

 1. I den porösa och lätta veden, för att 

 först taga denna i betraktande, sammansättas sålunda 

 årsringarna af nästan endast tuimväggiga element, hvilka 

 i proportion till årsringens bredd äro mycket vida. 

 Antalet af de i radiens riktning bakom hvarandra lig- 

 gande cellerna blir därför högst begränsadt och varierar 

 mellan 1 — 10 celler. Höstveden upptager endast cirka 

 V4 af årsringens bredd (Fig. 5). Dess struktur gestaltar 

 sig något annorlunda i de centrala än i de perifera års- 

 ringarna. I de förra särskiljas dess celler från vårvedens 

 endast genom en obetydlig radial sammantryckning af 

 cellumina, i de senare åter hafva ifrågavarande celler 

 karakteren af typiska höstceller. De perifera årsringarna 

 sammansättas sålunda i motsats till de centrala af tvenne 

 skarpt markerade zoner, nämligen af en typisk höst- och 

 en typisk vårzon; midtelzon däremot saknas (Fig. 5). 

 En tvärsektionsbild af dylik rotved företer så- 

 lunda med afseende på årsringarnas beskaffenhet tvenne 

 konstruktionsformer. Ur anatomisk-fysiologisk synpunkt 

 betraktade, torde dessa för tvärsnittet i dess helhet 

 representera samma principers samverkan som höst- och vårved för den enskilda årsringen. 

 De perifera årsringarnas funktion är ur denna synpunkt analog med höstvedens, de cen- 

 trala åter med vårvedens funktion. 



Enligt VON MoHL ^ förete årsringarna i rotved af Larix europcBa äfvenledes tvenne 

 konstruktionsformer. Den ena karakteriserar tvärsnittets centrala, den andra dess perifera 

 del. Den förstnämnda kännetecknas däraf, att en typisk höstzon saknas. Endast en 



Fig. 5. Tvärsnitt ur den porösa och lätta 

 rotveden af Larix sibirica Ledeb.^ (drifved 

 frän Jenissejs floddal, Sibirien). Årsringar 

 äro smala; typisk öfvergångszon mellan böst- 

 ocli värved saknas; värceller med stort lumen, 

 ("""/il 



* VON MOHL, anf st., sid. 238. 



