38 FREDRIK INGVARSON, OM DRIFVEDEN I NORRA ISHAFVET. 



»Quertracheiden» äro hos Picea ohovata väl utbildade samt kunna stundom vara 

 lagrade 2 — 3 ofvanpå hvarandra. De äro vanligen utefter hela sin längd af de parenky- 

 matiska märgstrålscellernas höjd. Deras tangenti al väggar äro oftast vertikalt, dock stundom 

 snedt ställda. Horisontalväggarna karakterisei'as äfven i vårveden af rikligt förekommande 

 samt tätt ställda tappformiga förtjockningar, hvilka mer eller mindre långt inskjuta i 

 cellumen. Stundom synas dylika bildningar upptaga en större eller mindre del af cellens 

 radialvägg, hvarigenom öfvergångsformer bildas till de i dessa celler ej sällsynt förekom- 

 mande fibrösa ringaflagringarna. Ofta äro äfven tangentialväggarna försedda med tapp- 

 formiga förtjockningar. 



Dylika tappformiga bildningar har Kleberg ^ icke påträffat hos Picea excelsa, men 

 väl hos Pinaster, Taeda och Pseudostrobus. Hos Picen excelsa äro däremot enligt samme 

 författare höstvedens »Quertracheiden», stundom äfven vårvedens försedda med fibrösa 

 ringaflagringar. 



Dessa utesluta emellertid icke hos sistnämnda art förekomsten af tappformiga för- 

 tjockningar å vattenmärgstrålscellernas horisontala väggar. De äro dock hvarken sä 

 tätt ställda ej heller så kraftigt utvecklade som hos Picea ohovata, i hvars vatten- 

 märgstrålar den mekaniska principen synes realiserad efter samma mönster, som, ehuru 

 förstoradt, återfinnes hos flertalet Pinus-arier. 



Vårtrakeidernas radialporer äro små. Deras medelbredd är 0,oi4 "™', alltså samma 

 bredd, som Burgerstein konstaterat för motsvarande porer i den europeiska granens 

 grenved. För nämnda arts stamved uppgifver Lindman ^ dessa porers maximalbredd vara 

 0,021 ™™'. Dessa värden äro naturligtvis endast relativa och växla inom rot, stam och gren. 

 Karakterer, som baserats på märgstrålarnas och parenkymskidornas struktur, 

 torde däremot vara konstanta och alltså användbara till en artdiagnos för 

 europeisk och sibirisk gran. 



2. Rotved. 



Denna är tämligen hård och fast. Med af seende på årsringarnas beskaffenhet ur- 

 skildes (prof n:o 6) på ett tvärsnitt trenne zoner, en central, en perifer samt en inter- 

 mediär zon. De två förstnämnda upptagas af smala och centriskt, den sistnämnda åter 

 af breda men starkt hyponastiskt utvecklade årsringar. I de centrala årsringarna känne- 

 tecknas höstveden endast genom celluminas sammantryckning i radial riktning, i de peri- 

 fera åter äfven genom cellväggarnas förtjockning. I båda dessa zoner saknas öfvergångs- 

 skikt mellan höst- och vårved. Den intermediära zonen bildas af fullt typiskt utveck- 

 lade årsringar, hvilkas vårved genom ett tydligt öfvergångsskikt anknyter sig till en fullt 

 typiskt utvecklad höstved. — Årsringarnas struktur i den sibiriska granens rotved öfver- 

 ensstämmer sålunda med den, som enligt von Mohl ^ karakteriserar rotved af Picea 

 vulgaris. 



1 Kleberg, anf. st., sid. 684. 



2 Lindman, anf. st., sid. 17. 



ä VON Mohl, anf. st., sid. 239. 



