54 FKKDUIK INGVAKSON, OM DlilFVEDEN I NOKKzV ISHAFVET. 



De arter ;if' detta släkte, som identifierats, äro sålunda Pinus silvestris, P. cembra samt 

 en nordamerikansk Pimis-a,rt. I den systematiska öfversikten (sid. 46) tillhör Pinus silvestris 

 enbart golfströmsproduktcrna. Möjligheten för dess sibiriska ursprung är naturligtvis på 

 grund häraf ej utesluten, enär samma art företinnes i Sibirien och enligt Scheutz och 

 Arnell äfvenledes växer på Jenissejs stränder. För bestämmandet af drifvedens hemland 

 är sålunda denna art indifferent. Pinus cembra hänvisar på den sibiriska drifvcdskällan, 

 den amerikanska Pmw.s-arten ^ äter på Golfströmmens aktivitet i drifvedstransporten. 



Picea. 



Af detta släkte finnas i den gifna öfversikten (sid. 46) upptagna endast tvenne med 

 säkerhet identifierade arter, nämligen Picea excelsa Link. samt Picea ohovata Ledeb. 

 Dessutom omnämner Lindman bland golfströrasprodukterna, ehuru med tvekan, Picea alba 

 Link., en amerikansk art, som mångenstädes i Nordamerika är ett skogsbildande träd och 

 norr ut utbreder sig ända till 67^/2° n. br., söder ut till Norra Maine och Öfre Sjön. 



Från hvilken af nämnda arter härstamma de i vår drifved förekommande granveds- 



profven? Svaret härpå förutsätter, att de skola kunna liistologiskt artskiljas. — I barkens 



byggnad finnes enligt Keaus ^ samt Lindman ^ en bestämd skillnad mellan Picea alba å 



ena sidan samt Picea excelsa och Picea obovata å den andra. Denna kan uttryckas sålunda: 



L Stenceller finnas: Picea excelsa, P. obovata. 



IL Stenceller saknas: Picea alba. 



Denna diagnos är emellertid ej allmängiltig. A fyra af oss undersökta barkprof af 

 P. alba hafva nämligen stenceller anträffats. A det ena profvet, som var ett Lindman 

 tillhörigt preparat af bark från ett 40 år gammalt träd, som vuxit i Nordamerika, hafva 

 vi iakttagit två isolerade stenceller. Dylika påträffades äfven i de tre öfriga barkprofven, 

 af hvilka det ena var ett grenprof, '^ de bägge öfriga resp. stam- och rotprof. ° 



I dessa senare prof, men icke i det förstnämnda, funnos emellertid äfven, ehuru 

 mycket sparsamt, konkretioner af dylika celler. Dessa företedde en något afvikande 

 byggnad från den, som, enligt hvad vi i det föregående lärt känna, karakteriserar bark af 

 Picea excelsa. De bildades sålunda af ett mindre antal parenkymatiska celler, vanligen 

 3 — 4, hvilka stundom äro regelbundna, men oftast försedda med oregelbundet buktade 

 väggar. Hos Picea excelsa och Picea obovata äro dessa konkretioner talrika, betydligt 

 mäktigare utvecklade samt utgöras oftast af regelbundet rundade celler. 



Att välja stencelleimas förekomst i barken såsom indelningsgrund för den ofvan 

 anförda grupperingen af dessa arter är sålunda mindre lyckligt. Genom dessa konkretioners 

 olika kvantitativa utbildning samt möjligen äfven genom de särskilda cellernas olika form 

 torde däremot ofvannämnda gruppering (P. excelsa och P. obovata å ena sidan, Picea alba 

 å den andra) kunna motiveras. 



^ Beträffande detta prof må i sammanliang härmed anmärkas, att inga som bclst spår af bearbetning 

 ifrågasätta dess natur af äkta drifved. 



^ Kkaus, anf. st., sid. 122. Uppgiften meddelad under reservation. 

 8 Lindman, anf. st., sid. 32. 

 ■* Från Alnarps trädgårdar. 

 '" Från Lunds botan. trädgård. 



