KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:0 I. 55 



Som emellertid flertalet af våra drifvedsprof sakna bark, måste vi i vedens struktur 

 söka erhålla en tillförlitlig- artkarakter. 



Kleberg ^ har anfört såsom karakteristiskt för Picea alha, att de horisontala harts- 

 gångarnas parenkymskidor här och hvar utgöras af endast tunnväggiga, med starkt redu- 

 ceradt lumen försedda element. Denna parenkymskidans struktur hos Picea alba fram- 

 häfves i motsats till motsvarande parenkymskidors hos öfriga P/ct^a-arter, hos hvilka de 

 enligt samme författare utgöras af starkt förvedade celler. Djdika af uteslutande tunn- 

 väggiga element sammansatta parenkymskidor skulle sålunda saknas hos Picea excelsa. 

 Enligt våra undersökningar öfver saken i fråga är denna uppgift, åtminstone beträffande 

 dessa tvenne arter, fullt tillförlitlig. Det bör dock anmärkas, att dessa parenkymskidor 

 hos Picea excelsa icke bestå af endast tjockväggiga, starkt förvedade element, som nämnde 

 författare låter påskina. De äga tvärtom mycket ofta tunnväggiga, med starkt reduceradt 

 lumen försedda celler, men till skillnad frän P. alha uppträda dessa hos P. excelsa lokalt, 

 inmängda bland de till antalet vida öfvervägande tjockväggiga elementen. Picea excelsa 

 synes i detta afseende öfverensstämma med Picea fiigra, hvilkas parenkymskidor enligt 

 samme författare ^ äga just denna struktur. 



En annan olikhet i vedens struktur mellan Picea alba och Picea excelsa är enligt 

 Kleberg ^ märgstrålarnas maximala skikthöjd. Denna omfattar enligt Kleberg hos först- 

 nämnda art 14 celler, hos sistnämnda 24 celler. Enligt våra beräkningar resp. 18 och 

 30 celler. 



Kleberg har vidare trott sig finna, att de parenkymatiska märgstrålscellernas väggar 

 äro hos Picea alba betydligt starkare förtjockade i höstved än i vårved. Någon mera 

 betydlig differens i cellväggarnas tjocklek hafva vi dock ej kunnat iakttaga hvarken hos 

 denna art eller hos Picea excelsa. 



På följande sätt hafva vi försökt särskilja mellan de tre arterna, Picea excelsa, P. 

 alha och P. obovata: 



I. Parenkymskidor, bildade af uteslutande tunnväggiga element, finnas: Picea alba. 



IT. Parenkymskidor, bildade af uteslutande tunnväggiga element, saknas: Picea 

 excelsa, P. obovata. 



1) Märgstrålens maximala skikthöjd: 30 celler, medelhöjd 10 celler: Picea excelsa. 



2) Märgstrålens maximala skikthöjd: 14 celler, medelhöjd 6 celler: Picea obovata. 



Af dessa arter äro Picea excelsa och Picea obovata representerade i vår drifved. ^ 

 Bägge äro med hänsyn till bestämmandet af drifvedens hemland karakt ersträd. Den förra 

 angifver den norska, den senare den sibiriska drifvedskällan. Genom förekomsten af 

 Picea excelsa erhålla vi sålunda ytterligare ett bevis för, att Golfströmmen ägt 

 delaktighet i denna drifvedstransport. Möjligt är äfven, att Picea nigra Link., en 

 representant -för vegetationen på Mackenzieflodens stränder, ingår i denna drifved (sid. 12). 

 Med de kännetecken, som f. n. finnas för denna art (se Kleberg sid. 727), hafva vi emel- 

 lertid ej kunnat identifiera densamma. 



1 Klebekg, anf. st., sid. 692. 



^ Kleberg, anf. st., sidd. 726, 727. 



^ Om öfriga olikheter mellan Picea excelsa och Picea obovata i vedens byggnad se sidd. 37 — .S8. 



