56 FHEDRIK INGVAR80N, OM DRIFVEDEN I NORRA ISriAFVET. 



Larix. 



Af detta släkte har, såsom man torde erinra sig, tvenne arter blifvit anträffade 

 såsom driftprodukter, nämligen Larix americana Michx. samt Larix sibirica Ledeb. Den 

 förstnämnda har Lindman sålunda påvisat utgöra den väsentligaste delen af de golfströms- 

 produkter, som hamnat vid Norges kust. Den sistnämnda åter hafva vi identifiei-at bland 

 drif veden vid Jenissej. 



Som vårt arktiska undersökningsmaterial till största delen liärstammar 

 just från detta släkte, måste det naturligtvis med afseende på en bestämning af denna 

 drifveds hemland vara af största vikt att kunna afgöra, från hvilken af ofvannämnda 

 arter ifrågavarande drifved leder sitt ursprung. 



Vi hafva förut genom identifiering af den europeiska granen, Picea excelsa samt den 

 amerikanska Pi7ius-a,rten, erhållit visshet om, att en del af drifgodset i de arktiska hafven 

 måste anses vara af norskt, en del af amerikanskt ursprung. Från släktet Pinus här- 

 stammar emellertid en så ytterst ringa procent af drifvedsprofven, att vi 

 ej genom att bland detta fåtal prof identifiera endast en enda amerikansk art kunna 

 draga någon som helst berättigad slutsats beträffande storleken af den amerikanska drif- 

 vedskällans anpart i den arktiska drif vedssamlingen. 



Släktet Picea åter är rikligt representeradt i-drifveden och intager näst 

 Larix den största procenten af drifvedsprofven. Då af detta släkte endast ett 

 fåtal prof af Picea excelsa kunnat påvisas, leder oss vår undersökning till ett bekräftande 

 af den slutsatsen, att Golfströmmen spelar en högst underordnad roll i den arktiska 

 drifvedstransporten. 



Vid företagen artundersökning af släktet Larix, från hvilket, som nämndt, den största 

 procenten drifvedsprof i föreliggande drifvedssamling måste anses leda sitt ursprung, starkes 

 ytterligare denna uppfattning. 



De arter, som af detta släkte äga särskildt intresse, äro X. americana samt L. sibirica. 

 Bägge arterna äro nämligen anträff^ade såsom driftprodukter i sådana drifvedskällor, hvilka 

 på grund af strömförhållandena måste anses stå i kontakt med Norra Ishafvet och alltså 

 lämna anpart till den högarktiska drifveden. Någon bestämd artdiagnos beträffande vedens 

 struktur för ofvannämnda arter är oss veterligen ej förut angifven i litteraturen. Det 

 amerikanska lärkträdets ved skall dock enligt Agardh ^ skilja sig från »öfriga exemplar af 

 Larix», som nämnde författare haft att undersöka, genom följande olikheter: utom- 

 ordentligt tjockväggiga höstceller samt tvåradiga tapphål på vårtrakeidernas 

 längdsidor. 



Lindman beskrifver vedens färg och struktur hos ofvannämnda art sålunda: Ved är 

 hård och tung samt mycket hartsrik. Dess färg är än blekt gulbrun med röd anstrykning 

 än starkare »indianröd» än orangeröd eller mörkt rödgul; de mörkaste färgnyanserna och 

 den mest stickande hartslukten förekomma i rotgrenarna. Trakeidernas ringporer äro 

 talrika samt normalt ställda två i bredd. På en märgstrålscells korsningsfält med en 



' Agardh, anf. st,, sid. 113. 



