4 E. LEVIN, BAKTERIOLOGISKA TARMUNDEKSÖKNINGAK. 



boi-gmästaremås, tjufjo, tejst, haj, sjöborre, actinie, kolga, räka ni. fl. Men då under- 

 sökningarnas antal ej var tillräckligt stort för att kunna draga slutsatser i ett spörsmål 

 så viktigt som detta, och dessutom studier borde vcrkstilllas för jämförelses skull pä djur 

 från andra trakter, begaf jag mig sommaren år 1899 ut till ostligaste skären i Stockholms 

 skärgård, belägna ungefär 20 km. från närmaste fiskläge och installerade där ett bakterio- 

 logiskt laboratorium. Utom luft- och vattenundersökningar företogos där ett 60-tal tarm- 

 undersökningar på däggdjur, fåglar och fiskar, skjutna eller fångade å ett ganska vidsträckt 

 område i hafsbandet. 



Då dessa undei"sökningar gingo i precis samma riktning som de föregående, beslöt 

 jag att ännu en gång taga prof från de arktiska djurens tarminnehåll och denna gång 

 insamla så stort material som möjligt. 



Dels genom diskussioner och dels genom privata samtal med fysiologer (professor 

 Tigekstedt) hade min uppmärksamhet blifvit riktad däi'på, att man särskildt borde taga 

 hänsyn till, om djuren lifnärde sig af uteslutande vegetabilisk eller uteslutande aniraalisk 

 eller blandad animalisk och vegetabilisk föda. Man kan nämligen på fj^siologisk väg för- 

 klara tarmdigestionens mekanism utan bakteriers närvaro hos djur, som lefva af anima- 

 lisk föda. 



Men fysiologerna hafva ännu ej till fyllest förklarat, huru växtätarna tillgodogöra 

 sig cellulosan, då man i tarmsaften ej påträffat de ferment, diastas eller sekret, som äro 

 verksamma vid cellulosans sönderdelande. 



Jag medföljde 1900 års svenska grönlandsexpedition såsom läkare och bakteriolog. 

 Under denna färd, som först gick utmed Spetsbergens västra kust upp till omkring lat. 

 80° (Cobbe Bay), sedan genom isen till Yan Mayen, vidare genom grönlandsisen upp till 

 östra Grönland, där expeditionen vistades ungefär en månads tid, dels utmed kusterna 

 kring Pendulumön, Hvalrossön, Kap Bruer Ruyss, Mackenzie-bukten och Kap Franklin, 

 dels inne i Franz Josefs-fjorden och Myskoxef jorden verkställdes 393 undersökningar i 

 ofvan antydda syfte. 



I allmänhet hafva undersökningarna företagits omedelbart efter det att djuren blifvit 

 skjutna. Detta möjliggjordes därigenom att ett ambulatoriskt bakteriologiskt laboratorium 

 medfördes såväl vid båtfärder som vid expeditioner på isen och inåt landet till fots eller 

 på skidor. Laboratoriet innehöll obduktionsinstrument, brännjärn, spritlarapa, pasteurska 

 pipetter, agarrör, objektglas etc. Då förhållandena emellanåt voro så ogjmnsamma, att 

 obduktion ej kunde företagas i det fria, utfördes densamma sedermera ombord å fart3'get, 

 hvilket ofta vållade ett dröjsmål af mer än 24 timmar. Under dylika svära förhållanden 

 ^'ar naturligen risken ej liten att förorena profven med utifrån kommande batterier, men 

 öfningen att hjälpa sig med små medel och att arbeta under yttre ogynnsamma om- 

 ständigheter blef efter hand så pass stor, att ej nämnvärda spår häraf hafva förmärkts. 



Undersökningarnas gång var ungefär följande. Vid obduktionen öppnades bukhålaii. 

 Sedan den tarmslynga, från hvilken prof skulle tagas, blifvit upplyftad med en steriliserad 

 pincett, af brändes ytan med ett brännjärn; en steriliserad pasteurspipett instacks genom 

 tarmväggen, tarminnehållet uppsögs, utsåddes på agar, utsti-öks i ett tunt lager å objekt- 

 glas (direkt preparat), och pipetten tillsmältes i båda ändar öfver spritlampan. Då profven 

 togos ombord å fartyget, hvilket skett i ungefär halfva antalet undersökningar, anlades 



