12 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



, 5. En P. viaticus sågs ^^/e släpa sin förlamade spindel till ett Achillea-ständ, på 

 hvilket han klättrade upp och gömde sitt byte mellan blommorna, hvarefter han begaf 

 sig bort ett stycke därifrån för att gräfva sin håla. Under tiden sågs en annan stekel af 

 samma art komma sökande i den förres spår på den väg, där han släpat spindeln. 

 Achilleaståndet nåddes och bestegs, hvarvid spindeln togs som god pris. Denna stekel 

 följde tydligen luktsjmr af den släpade spindeln, i motsats till den under n:r 1 om1 ålade. 

 Som jag emellertid ville ostördt iakttaga den rättmätige ägaren till spindeln, grep jag 

 röfvaren med en pincett och kastade undan honom ett stycke, hvarefter spindeln åter 

 lades på sin plats. Stekeln ville dock synbarligen ej så lätt afstå från ett med så ringa 

 möda förvärfvadt byte, ty om några ögonblick böi"jade han åter drifva på samma spår 

 och hade snart åter bestigit Achillea-ståndet och börjat bortsläpa spindeln. Denna gång 

 afvisades han eftertryckligare, så att han förlorade lusten att återvända och i stället själf 

 begaf sig på jakt. 



Då den förstnämnde Pompilus gjorde sitt första besök hos bytet för att förvissa 

 sig om att det låg kvar, stacks en fotshög enruska ner i marken bredvid hans håla, så 

 att skuggan föll öfver mynningen och omgifningarna. Utan att detta tycktes inverka på 

 honom det ringaste, gick den återvändande stekeln rakt och utan tvekan till hålan för 

 att fortsätta sin gräfning. Samma var förhållandet efter hans följande besök hos spindeln. 

 Resultatet blef således här väsentligt olika det vid motsvarande under n:r 3 omtalade 

 försök. 



6. En P. viaticus iakttogs ^^/e gräfva håla ät sitt ett stycke därifrån gömda rof. 

 Medan stekeln hämtade sin spindel, sattes den under n:r 5 omnämnda fotshöga enruskan 

 på solsidan om hålan, så att skuggan föll öfver mynningen. Denne Pompilus undvek, i 

 motsats till n:r 5, att gå in i skuggan, som tydligen förvillade honom, så att han började 

 söka i allt vidare ki"etsar, medan han lät rof vet ligga på marken, utan att på vanligt 

 sätt dölja det. Först sedan ruskan efter en lång stund aflägsnats, återfann han sin håla, 

 hämtade rofvet och släpade ner det, som vanligt gripande tag i spinnvårtorna. 



Innan ännu något 'Agg hunnit läggas, uppgräfdes spindeln, som lämnades liggande 

 i bottnen på den grop, som därvid bildades. Stekeln, som stannat i närheten, infann sig 

 snart. I början såg det ut, som om han ämnat gräfva en ny håla i bottnen af samma 

 grop (jfr n:o 4), men plötsligt företog han sig att i stället krafsa sand öfver spindeln, 

 utan att först lägga något ägg. Därmed höll han ännu på, då jag efter en längre stunds 

 frånvaro återkom. Då spindeln därvid ånyo uppgräfdes, befanns, att den fortfarande ej 

 bar något ägg. Stekeln tog åter hand om honom och började genast krafsa sand öfver 

 honom igen, äfven nu utan att först lägga något '&gg. Denne stekel gick sålunda till 

 väga på helt annat sätt än n:r 4 under motsvarande omständigheter. Två dagar därefter 

 uppgräfdes spindeln, som då bar en Tachinidlarv på abdomen. 



7. Efter midsommar 1901 aftog P. viaticus hastigt i antal, så att den redan under 

 de första dagarna af juli blef sällsynt på de platser, där den förut visat sig i mängd. 

 Vingarna på de sist sedda exemplaren voro mycket slitna; ett hade t. o. m. blott ving- 

 rötterna i behåll. Ett sista försenadt exemplar af denna generation sågs ^h. 



8. Sedan en ihållande stark värme och torka rådt, föll omsider ^^/t ett starkt regn, 

 hvilket tycktes ha varit gynnsamt för insektiifvets utveckling, ty följande dag på mor- 



