KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:0 5. 13 



goneii sägos bl. a. en stor mängd hanar af en ny viaticus- generation på en sandig åker, 

 där under föregående torra dagar ingen enda blifvit sedd. Samtidigt visade sig på samma 

 plats ett stort antal Psainmophila-him&v samt några honor (jfr Psammophila n:r 38). 

 Pompilus-hanavne flögo lifligt omkring eller sprungo med uppresta vingar om hvarandra 

 på marken, förföljande, knuffande oeh undvikande hvarandra. Många sågos visa samma 

 intresse för de ännu under marken liggande oöppnade honkokongerna som Psammophila- 

 hanarne, i det att de med sina antenner undersökande snokade omkring bland springor 

 och häl i marken, dock utan att — såsom Psammophila-hanarne — försöka gräfva. Ännu 

 ett par morgnar visade sig samma skådespel, men sedan spredo sig hanarne och visade 

 sig ej mer på denna plats. 



9. '^/s 1902 sägos i en sandgrop åtskilliga exemplar af P. viaticus i rörelse. De 

 gingo sökande omkring och stötte upp en och annan Lj^cosid, men syntes föga energiska 

 i sitt förföljande, förmodligen till följd af den låga temperaturen (-j- 6° C. i skuggan). 

 Ingen sågs ännu syssla med gräfning. 



10. -°/5 vid en temperatur af -f- 1 2° C. i skuggan sågos på samma plats många 

 steklar af denna art i ganska liflig verksamhet, mänga gräfvande hålor, andra jagande. 

 En, som gräft sin håla nära färdig, begaf sig, flygande i korta satser, till en längre ner 

 på backsluttningen, omkr. 1,5 m. från hålan belägen plats, där hans uppförande tydligen 

 visade, att han gömt sin spindel. Emellertid hade denne tydligen ej blifvit tillräckligt 

 förlamad, utan förfogat sig in i en trång springa mellan ett par stenar, dit stekeln, oaktadt 

 energiska försök, ej förmådde följa honom. Efter en stund undanlyftades den ena stenen, 

 hvarvid en Lycosid kom i dagen, hvilken gående förfogade sig bort, visserligen ej så 

 hastigt som vanligt, men utan att eljest visa tecken till någon invaliditet. Stekeln hade 

 under tiden flyttat sig ett litet stycke åt sidan, utan att lägga i dagen någon större för- 

 skräckelse, och återkom snart till platsen för att söka, hvarvid han inom kort uppspårade 

 och paralyserade spindeln, som under tiden hindrats att aflägsna sig. Spindeln lades pä 

 ett nytt gömställe, medan stekeln återtog och afslutade arbetet med hålan, hvarefter den 

 hämtades och släpades till hålan vid ett ben, medan stekeln som vanligt gick baklänges. 



11. ^^6 iakttogs en P. viaticus gräfva sin håla, hvarefter han hämtade sitt på 

 gräset 1,5 m. från platsen upphängda byte, en Lycosid. Anländ till hålans närhet, lade 

 stekeln ifrån sig spindeln på marken och fördjupade sig i hålan. Under tiden utbyttes 

 Lycosiden mot en annan spindel, en Attid, som nyss förut tagits från en stekel af samma 

 art. Då stekeln kom upp för att hämta sitt rof, blef han synbarligen öfverraskad öfver 

 dess förändrade utseende. Han försökte förgäfves gripa tag i dess hopdragna ben, sökte 

 efter spinnväi-torna och vred och vände spindeln pä alla sidor. Slutligen bestämde han 

 sig för att gripa tag i spetsen af abdomen, medan han drog ner spindeln. Han dröjde 

 nere i omkring 15 minuter. 



Under tiden lades hans egen paralyserade spindel, Lycosiden, tätt invid hålans in- 

 gång, så att stekeln genast varseblef den, då han kom upp för att stänga. Hans första 

 ingifvelse var att släpa ner äfven denna spindel, som han därvid grep i ena benet, men då 

 den härvid naturligtvis kom på tvären, afstod han efter några ögonblick från de fåfänga 

 försöken, drog spindeln något åt sidan och började gräfva upp sand ur hålan. Sedan detta 

 pågått en stund, drog han ner spindeln, denna gång användande det typiska och mera 



