14 ADLEKZ, LEFNADSFÖEHÅLLANDEN INOM FAMILJEKNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



praktiska tillvägagångssättet att gripa tag i spinnvårtorna, hvarigenom undvikes att spin- 

 delns kropp vänder sig på tvären och gör motstånd mot nedsläpandet. Stekeln dröjde 

 nere i 11 minuter, hvarefter han kom upp för att stänga. 



Hålan uppgräfdes nu, hvarvid den sist nedburna spindeln träffades omkring 5 cm. 

 under jordytan med vidfästadt stekelägg. Den först nedburna spindeln fanns ej i denna 

 cell och den kunde ej åtei'finnas, men påtagligen hade ett ägg lagts äfven på denna, 

 hvilket i synnerhet blir sannolikt af följande försök. 



12. Den under n:r 11 omtalade uppgräfda Lycosiden, från hvilken det vidfästa 

 stekelägget lossnat, bars till en plats i närheten, där många steklar af ifrågavarande art 

 voro sysselsatta. Där gafs denna spindel åt en af dem, i utbyte mot hans eget till hålan 

 framsläpade rof, en Lycosid af annan ai't. Då stekeln kom upp från sitt besök nere i 

 hålan, grep han utan tvekan den främmande spindeln vid spinnvårtorna och drog ner 

 honom, hvarefter han dröjde nere i 18 minuter. Uppkommen, fann han genast sitt eget 

 under tiden bredvid ingången lagda byte, och liksom hos n:r 11 härofvan framkallade 

 anblicken af den på vanlig plats liggande spindeln omedelbart reflexhandlingen »släpa ner 

 den», men, liksom den förre, ändrade han om få ögonblick sina afsikter och började i 

 stället gräfva upp sand ur hålan. Då han under en rast putsade sig utanför ingången, 

 nalkades en stackmyra (F. rufa), hvilken han genast käckt anföll och fördref. Emellertid 

 väcktes synbarligen af denna tilldragelse tanken på platsens osäkerhet, ty han företog sig 

 omedelbart därefter att hänga upp spindeln på några grässtrån ett litet stycke därifrån. 

 Därefter fortsatte han sin gräfning, hämtade spindeln och nedsläpade den på vanligt 

 sätt. Han dröjde nu nere i 14 minuter, hvarunder lades vid ingången en tredje för- 

 lamad Lycosid, nyss tagen från en annan Pompilus i närheten. Då stekeln kom upp för 

 att stänga, studsade han vid anblicken af detfci nya byte. Han började dock krafsa sand 

 hit och dit, i början mycket tveksamt och planlöst, synbarligen ett rof för stridiga böjel- 

 ser, men så småningom i bestämd riktning mot hålans mynning. Han hämtade nu också 

 en jordklump, hvilken han lade i själfva mynningen, och fortsatte att krafsa sand där- 

 öfver, så att den bredvid liggande spindeln till sist blef delvis öfvertäckt, utan att stekeln 

 tycktes ämna taga någon befattning med den. 



Hålan undersöktes nu. Den sist nedburna spindeln (se ofvan) låg blott 1,5 cm. 

 under hålans mynning och bar stekelns ägg fästadt midt pä abdomens vänstra sida, 

 vinkelrätt mot kroppens längdaxel. Den först nedburna spindeln låg omkring 1,5 cm. 

 djupare, i en särskild cell. Han låg med buken uppåt och bar stekelns ägg fästadt vid 

 midtlinien af abdomens undersida i dess bakre hälft. Ägget bildade spetsig vinkel med 

 midtlinien, och dess fria ända var riktad bakåt. 



1'6. Helt annorlunda handlade under enahanda omständigheter, som omtalas under 

 11 och 12, en annan stekel af samma art och på samma plats. Denne, som iakttogs ^Ve, 

 var just sysselsatt med att lägga sitt ägg på den i hålan nedsläpade spindeln, en Lycosid, 

 då en från en annan Pompilus tagen spindel af samma slag lades tätt vid ingången. Då 

 stekeln kom upp, ville han synbarligen ej hafva något med denna spindel att skafifsi, 

 utan släpade undan honom ett stycke. Då den ånyo lades fram, begagnade stekeln honom 

 som stängningsmaterial och nedmyllade honom i den sand, hvarmed hålans mynning 

 täcktes. 



