IG ADLERz, lefnadsförhållanden inom familjeuna pompilidae och sphegidae. 



förföljandet och likgiltigt gå sin väg. 1 häda dessa fall visade det sig, att det försmådda 

 jaktbytet var en hane, och i samband därmed erinrade jag mig, att jag aldrig någonsin 

 träftat några spindelhanar i denna eller, med ett enda undantag, i följande arts {fumi- 

 pennis) hålor. Deii i flera afseenden afvikande P. {Episyron) rufipes infångar däremot 

 utan skillnad hanar och honor. Hanarnes lilla abdomen hos de spindelarter, som infångas 

 af P. vialicus och fumipennis, innehåller vida mindre näring än honornas med äggmassor 

 fyllda, hvarför de äro värdelösa som foder åt stekellarver, som endast förses med ett enda 

 byte, såsom fallet undantagslöst tycks vara hos alla Pompilus-Sivtei', hvilka jag haft tillfälle 

 att iakttaga. P. {Episyron) rujij^es väljer däremot uteslutande unga Epeirider till byte, hos 

 hvilka hanarnes abdomen i omfång icke sä mycket understiga honornas. I samband 

 härmed kan erinras, att Psainmophila försmår en redan framgräfd fjärillarv, om den är 

 för liten, samt att Doliehurus endast tycks samla kakerlackhonor till föda åt sina larver. 

 Fabre ') omtalar, att Sphex occitanica, som samlar Locustider, endast fångar honor men 

 försmår hanar. 



Efter midsommar 1902, liksom under föregående år, blef stekeln sällsynt på de 

 platser, där talrika individer förut ständigt sågos, och efter slutet af juni försvann den 

 alldeles på dessa platser. I början af juli sågs blott en och annan, Inars utveckling 

 blifvit försenad på för solvärmen mindre utsatta platser. Våren och sommaren 1903, då 

 denna stekel visade sig redan under de sista dagarna af april, var arten mycket sällsynt, 

 liksom äfven fallet var med den likaledes öfvervintrande Psammophila, hvilket möjligen 

 torde stått i samband med den föregående sommarens ogjmnsam ma, väderlek. 



De spindlar, som P. viaticus väljer till rof, tillhöi\a hufvudsakligen Lycosidernas 

 familj, hvaraf jag särskildt funnit Trochosa terricola Thor., Tarentula pulveridenta var. 

 acideata (Cl.) samt Tarentula trahalis (Cl.). Mera sällan finner man representanter för 

 andra spindelfamiljer som detma arts byte, såsom Thanatus formicinus (Cl.) och Aelurillus 

 V-insignitus (Cl.). Ferton nämner ^) såsom byte för arten i Syd-Frankrike Lycosa per- 

 sonata L. Koch. 



Pompilus fumipennis Dem. 



Denna stora art uppgifves af Thomson ^) vara tämligen sällsynt i södra Sverige. 

 Jag har funnit den på Alnö i Medelpad, där den i ett sandigt skogsbryn utmed hafs- 

 stranden förekom i talrika exemplar. Några biologiska meddelanden om denna art har 

 jag ej funnit i litteraturen. 



Enligt min erfarenhet börjar P. fumipennis sin flygtid omkring samma tid som 

 P. viaticus af föregående årets generation slutar sin, d. v. s. omkring slutet af juni. 

 Både hanar och honor uppträda då, och under hela sommaren kan man sedan iakttaga 

 spindeljakten och gräfningen af hålorna. Någon öfvervintring af fullt utbildade honor, 

 såsom hos P. viaticus, förekommer således ej. Enär dessa båda arter påtagligen äro nära 



1) 1879, sid. 150. 



2) 1897, sid. 32. 

 ^) 1874, sid. 151. 



