KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:0 5. 17 



besläktade med hvarandi-a, erinra de i sitt ömsesidiga förhållande osökt om de parvis 

 sammanhörande 1- och 2-äriga formerna af släktet Gentiana, af hvilka den ettåriga har 

 senare blomningstid än den tvååriga. 



Såvidt min erfarenhet hittills sträcker sig, gräfver P. fiimipennis sina hålor ute- 

 slutande i lös sand, ej, såsom P. viaticus, äfven i hårdt tilltrampade vägar. Tidigast har 

 jag sett arten framtrilda "^'a, då en mängd nyklilckta såväl honor som hanar sågos vimla 

 om hvarandi'a, de senare, som äro mycket mindre, rastlöst kringirrande såväl till fots 

 som med vingarnas tillhjälp, de förra ifrigt undersökande markens springor och hålig- 

 heter, sannolikt, liksom de nykläckta Psammophilaindividerna (se Psammophila n:r 38) af 

 begär att hjälpa fram sina ännu i kokongerna hvilande syskon. 



1. '^/e 1901 sågos två honor af P. fumiiyennis samtidigt gräfva hålor i hvarandras 

 närhet. Den ena hade gömt sitt förlamade byte i toppen af en helt liten enbuske, den 

 andra på en lingonriskvist. Liksom P. viaticus afbröto de ibland sitt arbete för att be- 

 söka rofvet. Båda hade fångat samma spindelart, Drassodes imhescens, och medan båda 

 voro sysselsatta, förbyttes deras rof, utan att de vid följande besök tycktes lägga märke 

 därtill. Den ena släpade spindeln baklänges vid ett ben till sin färdiga håla, där den 

 neddrogs vid spinnvårtorna, hvarefter stängningen utfördes liksom hos P. viaticus. Den 

 andra infångades, innan hon fått sin håla färdig. Agget hade fästats på högra sidan af 

 abdonien, nära basen, på den nedgräfda spindeln. 



2. ^h sågs en P. fumipennis påbörja och åter öfvergifva en mängd hålor, innan 

 ändtligen en plats anträffades, som tycktes tillfredsställa stekeln. Rofvet, en Drassodes 

 pubescens, var upphängdt mellan grässtrån några cm. öfver marken, och liksom i förra 

 fallet besöktes det flera gånger, innan hålan var färdig. Spindeln släpades äfven här 

 baklänges vid ett ben fram till hålan, men neddrogs vid spinnvårtorna. Ägget fastades 

 vid högra sidan af abdomen. Vid hålans uppgräfning anträffades en Myrmosa melano- 

 cephala 9, som tycktes ha smugit sig dit in. I andra fall har jag, såsom sedermera skall 

 närmare beröras, sett samma stekel visa påtagligt intresse för Mimesa-hklor, hvilka båda 

 fakta möjligen kunna tjäna till ledtråd vid utforskandet af denna stekels ännu okända 

 lefnadsförhållanden. 



3. Liksom andra Pompilider och kanske de flesta gräfsteklar har P. fumipennis 

 för vana att gräfva sina hålor på en bestämd plats, förmodligen där han själf skådat 

 dagen. Detta kan vålla stekeln åtskilliga olägenheter. Sålunda kunna t. ex. myror ha 

 inkräktat platsen, och då får Pompilus föra ett ständigt krig med dem. (Denna art tycks 

 dock ej ha så stor respekt för myrorna och går ofta anfallsvis till väga.) Ofta händer 

 också, att marken utgöres af så lös sand, att den är alldeles olämplig att gräfva gångar 

 i, enär dessa genast rasa igen. Detta var särskildt händelsen i nedanstående fall. 



En stekel af denna art iakttogs gömma sin förlamade spindel, en Drassodes puhe- 

 scens, mellan toppbladen af en lingonriskvist. Därefter skulle håla gräfvas. Därtill ut- 

 sågs en plats ett stycke utanför skogsbrynet ute på den lösa sanden, där växtligheten 

 var mycket sparsam. En trästake af halfannan meters längd låg där, och på ena sidan 

 af denna envisades stekeln i mer än sex timmar att upprepa sina ständigt misslyckade 

 försök att få en håla till stånd. Under sina därunder ofta förnyade besök hos rofvet 

 tycktes hans minne af dettas plats alltmera fördunklas, ty ju längre tiden framskred, 



K. Sv. Vet. Ak. Handl. Band 37. N;a 5. 3 



