KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 37. N:0 5. 25 



2. ^h 1902 sågs en P. Wesmacdi sysselsatt med att gräfva håla och dessemellan 

 många gånger besöka sitt mellan sammanlutade grässtrån upphängda rof. Spindeln, en 

 Gnnphosa bicolor (Hahn) bars vid en af bakhöfterna. 



Stekelns lokalsinne tycktes vara ytterst dåligt, ty han fick för hvarje gång söka 

 ganska länge, innan han fann spindelns gömställe, som dock låg på mindre än Vs m. 

 afstånd fi"ån hålans ingång. 



Poiiipilus trivialis Dbm. 



Om denna art lämnas i litteraturen några biologiska meddelanden. Kohl ^) upp- 

 gifver, att den infångar Drassiis (Drassodes) pubescens Thoh. Ferton har sett den ") 

 fånga Xysticus acerbus Thor. i Provence. Utförligare meddelanden lämnar Borries, ^) som 

 har haft gynnsamma tillfällen att på en sandig hafsstrand iakttaga såväl denna art som 

 P. chalybeatus, hvilkas lefnadsvanor han anser identiska. Deras byte utgjordes i synnerhet 

 af Lycosa cinerea och Textria; denticulata. Den förra uppsöktes i sin gång, där stekeln 

 retade spindeln, till dess han kom ut, då stekeln kastade sig öfver och förlamade honom. 

 Denna spindel kan uppnå en betydlig storlek, och fullvuxna exemplar äro mycket starka 

 djur. P. chalybeatus, som är nästan dubbelt så stor som trivialis., fångade mest denna 

 större spindehiTt. Den senare stekeln åter nöjde sig med mindre exemplar eller fångade 

 mindre arter. Det förlamade bytet bars af stekeln baklänges, fasthållet vid petiolus eller 

 vid bröstet strax där ofvan. Skulle bytet bäras längre bort, lämnades det stundom, och 

 stekeln sprang ett stycke i förväg för att rekognoscera. (Borries nämner intet om at" 

 spindeln gömmes provisoriskt, medan hålan gräfves.) Gången gräfves, först sedan bytet 

 är fångadt. Sedan hålan gräfts färdig, kommer stekeln upp med hufvudet förut, (Medan 

 han hållit på att gräfva, har han alltid kommit baklänges upp.) Han går nu rakt till 

 spindeln och drager den baklihiges till hålans ingång, där den lämnas, medan stekeln själf 

 går ned, hvarefter han kommer upp och drager ned spindeln vid ena bakbenet. Spindeln 

 lägges i cellen i naturlig ställning, d. v. s. med ryggen uppåt och med ögonen vända 

 mot utgången. Ägget fästes på bakkroppens högra sida, vid basen, innanför högra bak- 

 benets lår. Stängningen tillgår så, att stekeln nere i gången med hufvudet uppåtvändt 

 börjar rifva ned sand från väggarna, hvarvid sanden då och då packas med bakkroppen. 

 På detta sätt fortgår det, till dess hela gången är fylld. 



Borries påpekar *) ett för dessa två Pompilider påfallande förhållande, nämligen att 

 bytet är så lindrigt förlamadt. Både de spindlar, som B. tog från steklarna under 

 transporten, och de, som fraragräfdes ur redan tillstängda hålor, kvicknade snart åter till, 

 så att de dagarna därefter voro som friska exemplar. Dock voro de, som redan buro ett 

 ägg, något mattare, och deras bakkropp hängde mera slappt ned. Blott man inlade 

 spindeln i ett glasrör och vände eller skakade det en stund, lefde den upp igen. Det 



1) 1880, sid. 238. 



2) 1897, sid. 32. 



ä) 1897, sid. 105—109. 



*) 1. c. sid. 109. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 37. N:o 5. 



