KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:C) 5. 27 



Nedanskrifna raeddelaiideu afse några Pomjnlus-mdiviåer, om hvilkas artbestämning 

 jag varit tveksam- Professor Chr. Aurivillius har emellertid efter jämförelse med Riks- 

 musei typexemplar benäget meddelat mig, att de böra hänföras till P. chalybeatus. Detta 

 gäller äfven ea af mig vid ett föregående tillfälle ^) under namnet P. unguicularis Thoms. 

 omtalad stekel, hvadan där lämnade biologiska meddelanden sålunda också böra anses syfta 

 på P. chalybeatus. Denna stekels tillvägagående var i så måtto afvikande från de senare 

 iakttagnas af samma arl-, att han alldeles tydligt hade sin håla färdiggräfd, innan han 

 begaf sig på jakt. Sedermera hafva tillkommit följande iakttagelsefall. 



1. En P. chalybeatus sågs ^ji på en sandig mark utse plats för sin håla. Arbetet 

 afbröts ibland för att besöka rofvet, som för hvarje besök släpades allt närmare och 

 gömdes ofvanpå barkstycken och stickor samt till sist på en liten mosstufva, den enda 

 växtlighet som fanns på platsen. Då rofvet skulle indragas, vände stekeln som vanligt 

 si)indeln så, att dess bakkropp riktades inåt hålan, och jag tyckte mig se, att han med 

 käkarna fattade tag i bakkroppens spets. Hålans djup var 42 mm. Ägget var fästadt 

 på abdomens högra sida. Spindeln var en Thanatus formiclnus (Cl.). 



2. "Vt sågs en hona af samma stekelart flygande i korta satser omkring på den 

 breda sandremsan vid stranden af Bänkäsviken, tämligen långt från skogsbrynet. Rörel- 

 serna voro just de, som äro karakteristiska för Pomjnlus-årterna, då de söka sitt gömda 

 rof. Detta befanns också vara denna stekels ärende. Efter en stuiids sökande i kretsar 

 och bukter fann stekeln sin öppet på sanden liggande spindel, hvilken var en ung Lycosa 

 cinerea. En gammal hona af denna spindelart satt i sin öfvertäckta håla helt nära där- 

 invid. Det framgår icke tydligt af Boeries uttalanden (se under P. trivialis här ofvan), 

 om han sett P. chalybeatus angripa någon fullvuxen hona. Det förefaller mig knappast 

 täidvbart, att en stekel af så obetydlig storlek som P. chalybeatus skulle kunna öfver- 

 väldiga en så kolossal spindel, hvilken han. för öfrigt knappt borde kunna rubba ur stället, 

 äfven om han lyckats paralysera den. Jag har inspärrat en sådan stor hona tillsammans 

 med flera slags Pompilider, äfven den stora P. fumipennis, under en glaskupa, men ingen 

 befanns hågad att inlåta sig i kamp med vidundret. 



Rofvet släpades ett stycke på sanden och lämnades, därpå, utan att på något sätt 

 gömmas, hvilket för öfrigt ej var möjligt, då ingen växtlighet fanns och ej heller några 

 pä sanden liggande föremål. I samband därmed kan erinras om en annan Pomjnlus-Sivts 

 tillvägagående under liknande förhållanden. Ferton omtalar,^) hurusom Pompilus pulclier 

 Fabu., som i Algeriet bebor sanddyner, där ingen växtlighet och inga stenar erbjuda 

 provisoriska gömställen för de paralyserade spindlarna, har uppfunnit en annan metod att 

 dölja sitt byte, i det han i hast gräfver en liten grop af 2 — o mm. djup i sanden, dit- 

 släpar spindeln och täcker honom med ett tunt sandlager. 



Under det stekeln var sysselsatt med gräfning, bortklippte jag spindelns spinnvårtor. 

 Allt ibland besökte stekeln sitt rof, som han för hvarje gång släpade närmare hålan, så 

 att den till sist till och med lades öfver själfva ingången, hvarvid stekeln måste tränga 

 sig förbi, då han skulle gå ut eller in. Flera gånger bortflyttade jag spindeln ett 



1) 1900, sid. 196. 

 "■') 1891, sid. 12. 



